ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" грудня 2020 р.                                                                     Справа №907/62/18
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя                                                                       Желік М.Б.
суддів                                                                                         Скрипчук О.С.
                                                                                                   Кравчук Н.М.
за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» б/н від 01.10.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/3649/19 від 09.10.2019)
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 10 липня 2019 року (повний текст рішення складено 09.09.2019, м. Ужгород, суддя Ушак І.Г.)
у справі № 907/62/18
за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз», м. Ужгород
про стягнення заборгованості в сумі 292789407,14 грн., з яких: 195761999,53 грн основний борг, 10829443,83 грн. 3% річних, 47392929,44 грн. інфляційні втрати, 38805034,34 грн. пеня та стягнення судових витрат,

за участю представників:
від позивача: Іоннікова Ю.В. (в режимі відеоконференції)
від відповідача: Шеремета М.М. - адвокат

Учаснику процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.07.2019 у справі №907/62/19 позов ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено, стягнуто з АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» суму 292789407,14 грн., в т.ч.: основний борг - 195761999,53 грн., 3% річних - 10829443,83 грн., інфляційні втрати - 47392929,44 грн. та пеня - 38805034,34 грн., та у відшкодування судового збору - суму 616700,00 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2019 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Данко Л.С. - головуючий суддя, члени колегії - Кравчук Н.М., Скрипчук О.С.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 відкрито апеляційне провадження, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 розгляд справи призначено на 12.11.2019.
04.11.2019 на адресу суду надійшов відзив АТ «НАК «Нафтогаз» на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити оскаржене рішення без змін. 
В судових засіданнях 12.11.2019 та 03.12.2019 оголошувалась перерва.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.12.2019 апеляційне провадження у справі №907/62/18 за апеляційною скаргою АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» на рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.07.2019 зупинено до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі №640/10858/19.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.06.2020 апеляційне провадження поновлено, розгляд справи призначено на 11.08.2020.
Розгляд справи 11.08.2020 не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Скрипчук О.С. у відпустці.
У зв`язку із звільненням у відставку судді (головуючої судді) Данко Л.С., розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 27.08.2020 справу передано на повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 27.08.2020 справу №907/621/18 передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії Кравчук Н.М., Скрипчук О.С.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 призначено розгляд справи на 23.09.2020.
Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 23.09.2020 та від 21.10.2020 розгляд справи відкладався. В судовому засіданні 11.11.2020 було оголошено перерву до 02.12.2020.
В судовому засіданні 02.12.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання апелянта про зупинення апеляційного провадження, про що постановлено відповідну ухвалу.
Представник апелянта надав суду пояснення щодо вимог та доводів апеляційної скарги, просив оскаржене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Представник позивача навела аргументи на спростування доводів апеляційної скарги, просила оскаржене рішення місцевого господарського суду залишити без змін.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.
ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» про стягнення заборгованості в сумі 292789407,14 грн., з яких: 195761999,53 грн основний борг, 10829443,83 грн. 3% річних, 47392929,44 грн. інфляційні втрати, 38805034,34 грн. пеня та стягнення судових витрат. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не належним чином виконував зобов`язання за укладеним сторонами договором купівлі-продажу природного газу №13-235-ВТВ від 04.01.2013 в частині своєчасної та повної оплати за газ отриманий на протязі з січня 2013 року по грудень 2015 року, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем на суму, що становить предмет позовних вимог в частині основного боргу – 195761999,53 грн. За прострочення оплати вартості спожитого газу у період з 01.02.16 по 31.10.17 позивачем нараховано 3% річних на суму 10829443,83 грн., інфляційні втрати на суму 47392929,44 грн. та пеню на суму 38805034,34 грн.
Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначав, що не міг належним чином виконати свої зобов`язання за договором щодо оплати вартості отриманого від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» природного газу через встановлення Міністерством енергетики та вугільної промисловості України (далі - Міненерго) та Національної комісії, що здійснювала у спірний період державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) на протязі 2014-2015рр. для відповідача економічно необґрунтованих тарифів, які не покривали витрат останнього на закупівлю природнього газу в позивача (занижені обсяги виробничо–технологічних витрат (ВТВ)).
Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення, дійшов висновку про задоволення вимог про стягнення з відповідача основного боргу, боргу за прострочення виконання грошових зобов`язань 3% річних, інфляційних втрат та пені на загальну суму  292789407,14 грн.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що оскаржене рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, неправильному застосуванні судом норм матеріального права, та порушенні норм процесуального права.
Так, скаржник вказує, шо АТ «ОГС «Закарпатгаз» здійснює ліцензовану діяльність з розподілу природного газу на території Закарпатської області, яка передбачає здійснення безпечної експлуатації систем газопостачання, безперебійного та безаварійного газопостачання споживачів, підтримання в належному стані та розвиток газорозподільної системи (ГРМ). Така діяльність внаслідок технологічного процесу, зношеності газотранспортної системи супроводжується виробничо-технічними втратами природного газу (ВТВ), які є невід`ємними від процесу розподілу природного газу, та виникають з об`єктивних причин і не залежать від господарської діяльності оператора ГРМ з розподілу природного газу. 
Скаржник зазначає, що предметом спору є заборгованість за природний газ для потреб ВТВ, придбаний відповідачем у позивача протягом квітня-грудня 2015 року та нараховані на таку заборгованість штрафні санкції, та звертає увагу, що виробничо-технологічні втрати природного газу, розраховані газорозподільним підприємством відповідно до технічних умов експлуатації газорозподільної мережі, компенсуються газорозподільному підприємству у складі тарифу на розподіл природного газу.
Однак, через те, що Міненерговугілля безпідставно та неправомірно занижено об`єктивно розраховані ПАТ «Закарпатгаз» обсяги ВТВ на 2014 та 2015 рік, а НКРЕП при затвердженні тарифу на розподіл природного газу без жодних обґрунтувань враховано при затвердженні тарифу саме ці занижені Міненерговугілля обсяги, виконання зобов`язання з оплати вартості придбаного для потреб ВТВ природного газу перед НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу №13-235-ВТВ від 04.01.2013 було унеможливлене. 
Вказані обставини стали підставою звернення ПАТ «Закарпатгаз» до Торгово-промислової палати України із заявою про надання оцінки впливу дій НКРЕКП та Міненерговугілля на можливість виконання зобов`язань за договором від 04.01.2013 №13-235-ВТВ, укладеного між сторонами, за результатом якої 16.02.2016 Торгово-промисловою палатою України видано Сертифікат №5841 про форс-мажорні обставини.
Суд першої інстанції в оскарженому рішенні не надав належної правової оцінки доводам відповідача та доказам у їх підтвердження, внаслідок чого неправильно кваліфікував і встановив, що підставами невиконання зобов`язання, на які покликається відповідач є порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, а не неправомірні дії органів державної влади, які унеможливили виконання зобов`язання.
Скаржник наголошує, що можливість відповідача розрахуватись за природний газ для потреб ВТВ перед позивачем прямо залежить від затвердженого гранично допустимого розміру ВТВ, а також від наявності та величини передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової. Разом з тим, протягом 2014-2015 років при формуванні та затвердженні гранично допустимого розміру ВТВ та тарифу на розподіл природного газу Міненерго та НКРЕКП не було враховано обсяги витрат газу на покриття ВТВ в розмір 29,2 млн.куб.м. на загальну суму 185 297,4 тис. грн. без ПДВ. 
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №826/15132/15 скасовано додаток до Наказу Міністерства від 02.03.2015 №122 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік», яким встановлювались обсяги ВТВ, зокрема, для ПАТ «Закарпатгаз», проте дані обставини для перегляду розміру необхідних в тарифах компенсацій недоотриманої тарифної виручки на покриття ВТВ за 2014-2015 роки безпідставно не враховуються НКРЕКП по сьогодні. Так, на розгляді Окружного адміністративного суду міста Києва знаходиться справа №640/10858/19 за позовом АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» до НКРЕКП про визнання протиправною бездіяльності НКРЕКП з перегляду тарифу на послуги розподілу природного газу у бік економічно обґрунтованого та зобов`язання НКРЕКП встановити для АТ «ОГС «Закарпатгаз» економічно обґрунтований тариф на послуги розподілу природного газу.
Відтак, відповідач вважає, що вжив всіх можливих заходів для виконання зобов`язання за договором від 04.01.2013 №13-235-ВТВ і його вина у невиконанні такого зобов`язання відсутня, а суд першої інстанції прийняв незаконне та необґрунтоване рішення  про повне задоволення позову і стягнення нарахованих на суму заборгованості штрафних і фінансових санкцій, при тому, що товариством доведено відсутність вини у прострочення зобов`язання. 
Також, апелянт вказує, що суд неправомірно задоволив стягнення суми трьох відсотків річних та пені, розрахунок яких проведено позивачем з порушенням норм ЦК України щодо початку перебігу та закінчення строків, неправомірно задоволив стягнення суми інфляційних втрат, неправильно розрахованих позивачем. Так, за даними відповідача за заявлений період могли бути нараховані інфляційні втрати в сумі 39 188 678,67 грн. та три відсотки річних в сумі 10 812 498,38 грн., що збігається із розрахунком експертів, однак, суд безпідставно і необґрунтовано задоволив до стягнення 10 829 443,83 грн. трьох відсотків річних та 47 392 929,44 грн. інфляційних втрат.
Окрім того, суд повністю задоволив нараховані позивачем штрафні та фінансові санкції, при тому, що позивач не врахував в розрахунку заборгованості суми, які було перераховано ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на виконання спільних протокольних рішень за 2013, 2014 та 2015 роки за договором №13/235-ВТВ від 04.01.2013, хоча нарахування штрафних санкцій на суму боргу, яка погашалась згідно із спільними протокольними рішеннями не може вважатись правомірним, оскільки нормами спеціального законодавства, що регулюють бюджетні правовідносини, не передбачено право здійснювати такі нарахування.
В загальному за 2013, 2014, 2015 рік в рахунок оплати за договором №13-235-ВТВ від 04.01.2013 згідно із спільними протокольними рішеннями позивачу перераховано суму 215 396 157,05 грн., яка позивачем не відображена в розрахунку. Натомість позивач відобразив в розрахунку тільки суми 23 987 507,24 грн., 3 017 941,93 грн., 6385 974,39 грн. та 13 505 116,34 грн., які позивач розшифрував як «ПКМУ №20», і з розрахунку не зрозуміло по яких спільних протокольних рішеннях ці суми проведено. Вказані обставини суд першої інстанції не дослідив.
Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апелянт зазначає про безпідставну відмову у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач наводить аргументи на спростування доводів апелянта. Так, позивач вважає, що непереборна сила (форс-мажорні обставини) повинна мати ознаки надзвичайності та невідворотності, однак дії третіх осіб, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем своїх зобов`язань, визначених пунктом 6.1. договору по оплаті придбаного протягом 2014-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу, не мають ознак надзвичайності та невідворотності. Вказані відповідачем як форс-мажорні обставини, на переконання позивача, не відповідають розумінню непереборної сили, за визначенням ст.617 ЦК України, оскільки протягом дії договору відповідач отримував природний газ та погоджувався на його ціну, в тому числі шляхом укладання додаткових угод щодо ціни на природний газ і при цьому був обізнаний щодо встановлених тарифів. Таким, чином зазначені обставини не є підставою для звільнення відповідача від виконання основного зобов`язання щодо оплати природного газу та від відповідальності за його невиконання. Позивач покликається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 11.04.2018 у справі №904/4470/16, від 14.05.2019 у справі №904/1224/18.
Також позивач наголошує, що обставини встановлення тарифів на транспортування чи розподіл газу, як і інші будь-які дії третіх осіб не належать до предмету доказування у цій справі.
Щодо розміру пені позивач зазначає, що у висновку експерта №19/13-2/65-13-3/72-СЕ/18 розраховано пеню за спірний період в розмірі 39 029 043,03 грн., що є більшою сумою, ніж заявлені позивачем вимоги в цій частині.
Щодо доводів апелянта в частині порядку нарахування інфляційних втрат позивач покликається на усталено практику Верховного суду в подібних правовідносинах, відповідно до якої розрахунок індексу інфляції слід здійснювати ланцюговим методом за весь період незмінної заборгованості. Так, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 зазначено, що інфляційні втрати підлягають нарахуванню не тільки на підставі сукупного індексу інфляції за період часу, але  й з урахуванням суми боргу, збільшеного на інфляційні втрати, стягнені рішенням суду в іншій справі за попередні періоди.
Щодо неврахування при розрахунку сум, сплачених згідно із спільними протокольними рішеннями, підписаними на виконання Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 позивач зазначає, що дослідження та визначення підстав перерахування відповідачем різних сум в погашення заборгованості за договором №13-235-ВТВ. Зокрема, встановлення обсягу коштів, сплачених на підставі спільних протокольних рішень, не входить до предмету доказування в цій справі, оскільки визначення судом розміру неоплаченої суми заборгованості не залежить від підстав оплати вже сплачених коштів, а пеня, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані позивачем в позовній заяві тільки на суму заборгованості, тобто несплачену суму, та не враховувались на суми, які були оплачені із простроченням, то сума пені, 3% річних та інфляційних втрат не залежить від підстав перерахування відповідачем вже сплачених коштів. 
Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини сторін виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.13 №13-235-ВТВ з урахуванням укладених до нього на протязі 2013-2015рр. додаткових угод №№ 1-19, за умовами якого продавець (АТ «НАК «Нафтогаз») зобов`язався передати покупцеві (АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз») природний газ, а відповідач, зобов`язався прийняти і оплатити вартість газу виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору; остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ здійснюються покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними продавцем і покупцем; у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу; у будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний  природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (п.1.1, 3.3, 6.1).
За умовами договору (п.1.2) газ, що продається, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця. 
Умови щодо ціни газу обумовлено в розділі 5 договору: ціна (граничний рівень ціни) на газ установлюється НКРЕ (п.5.1.); ціна за 1000 куб.м. газу на момент укладення цього договору становить 3 509,00 грн.без урахування податку на додатну вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того – збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ – 2%, податок на додану вартість за ставкою – 20%, до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами – 10,90 грн., крім того ПДВ – 20%, всього з ПДВ – 13,08 грн., до сплати ціна за 1000 куб.м. газу – 3590,08 грн., крім того ПДВ – 20% - 718,02 грн., всього з ПДВ – 4308,01 грн. (п.5.2.) у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифу на транспортування газу магістральними трубопроводами сторони вносять зміни до пункту 5.2. цього договору з дати набрання чинності встановленої НКРЕ ціни/тарифу (п.5.3.), загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу. 
Додатковими угодами №1 від 10.07.2013, №2 від 08.08.2013, №3 від 31.12.2013, №4 від 28.04.2014, №5 від 15.05.2014, №6 від 10.06.2014, №7 від 05.09.2014, №8 від 10.11.2014, №9 від 08.12.2014, №10 від 22.12.2014, №11 від 05.02.2015, №12 від 10.03.2015, №13 від 03.04.2015, №14 від 12.05.2015, №15 від 03.06.2015, №16 від 10.07.2015, №17 від 12.10.2015, №18 від 28.10.2015, №19 від 27.11.2015 сторони неодноразово вносили зміни до п.5.2. договору щодо ціни на газ за 1000 м.куб.(а/с 16-37, том 1).
Договором передбачено також умови відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання зобов`язань по оплаті за газ шляхом, зокрема, сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу (п.п. 7.1, 7.2). 
За умовами договору (п. 8) сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру; строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. 
За умовами договору п. 11 (в редакції додаткової угоди № 10 від 22.12.14) сторони погодили, що договір поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.13, і в частині реалізації газу діє до 31.12.15, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення (а/с 27, том 1).
Позивач на протязі з січня 2013 року по грудень 2015 року здійснив поставку відповідачеві природного газу на загальну суму 528 999 326,71 грн., про що складено та підписано сторонами відповідні акти прийому-передачі, що долучені до матеріалів справи (а/с 50-83, том 1).
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.05.2018 було призначено, зокрема, судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: 1. Який розмір документально підтвердженої простроченої заборгованості ПАТ «Закарпатгаз» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за договором №13-235-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 із зазначенням сум, періодів прострочення та враховуючи часткові оплати, зустрічні нарахування та умови спільних протокольних рішень? 2. Чи відповідають індекси інфляції та облікові ставки НБУ застосовані ПАТ «НАК «Нафтогаз України» при розрахунку інфляційних втрат та пені у періоди їх нарахування офіційно встановленим індексам інфляції та обліковим ставкам НБУ у ці періоди? 3. Чи підтверджуються документально нараховані ПАТ «НАК «Нафтогаз України» суми 3% річних, пені та інфляційних втрат, та чи здійснено їх нарахування відповідно до фактичної кількості днів прострочення та із застосуванням офіційно встановлених індексів інфляції та облікових ставок НБУ у період їх нарахування? Якщо ні, то які суми 3% річних, пені та інфляційних втрат, виходячи з документально підтверджених сум боргу на кожну дату, фактичної кількості днів прострочення та офіційно встановлених індексів інфляції та облікових ставок НБУ за період з 20.01.2016 по 23.11.2017?
У висновку експерта від 06.12.2018 (№19/13-2/65-13-3/72-СЕ/18) за результатами судово-економічного дослідження вказана наступна відповідь на перше запитання, поставлене на вирішення експертизи: у період з лютого 2013 року по грудень 2015 року ПАТ «Закарпатгаз» здійснило розрахунки з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 №13-235-ВТВ в загальній сумі 333 237 327,18 грн., а кредиторська заборгованість ПАТ «Закарпатгаз» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» станом на 21.01.2016 становить 195 761 999,53 грн., що підтверджується даними, відображеними у оборотно-сальдовій відомості по рахунку 631.
Таким чином, вартість одержаного газу оплачена частково на суму 333 237 327,18 грн., в т.ч. перерахуванням грошових коштів, шляхом зарахування сторонами зустрічних вимог та на підставі спільних протокольних рішень з організації проведення взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.05 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», а заборгованість відповідача на суму 195 761 999,53 грн. станом на 21.01.2016 залишилась неоплаченою. 
Вказані суми досліджені та описані в оскарженому рішенні, тому колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє за необґрунтованістю доводи скаржника щодо недослідження судом першої інстанції обставин щодо розміру заборгованості, оплаченої згідно із спільними протокольними рішеннями.
Слід зазначити, що у висновку експерта встановлено розмір оплати заборгованості відповідно до спільних протокольних рішень, такий розмір становить 215 396 157,05 грн. (таблиця 2, а/с 238-238, том 3), як і зазначає апелянт у скарзі, і судом було враховано зазначену суму, встановлену у висновку експерта на підставі поданих відповідачем документів, а не із розрахунку позивача. 
Підписавши спільні протокольні рішення сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків і при цьому у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ. Водночас лише частина заборгованості за поставлений газ підлягала оплаті за спільними протокольними рішеннями з організації проведення взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.05 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій». 
Окрім здійснення розрахунків за договором відповідно до спільних протокольних рішень, розрахунки здійснювались також шляхом зарахування зустрічних вимог та самостійно відповідачем, після проведення яких станом на 21.01.2016 залишилась неоплаченою заборгованість відповідача на суму 195 761 999,53 грн. неоплачена і саме на неї позивачем було нараховано інфляційні втрати, 3% річних та пеню.
Наведеним також спростовуються доводи апелянта про те, що нарахування санкцій здійснено на суму, яка погашалась згідно із спільними протокольними рішеннями, що суперечить нормам спеціального законодавства.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Відповідно до приписів частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ЦК України). 
Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
В силу вимог частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). 
Однією з основних умов договору купівлі-продажу є ціна товару (ст.691 Цивільного кодексу України). При цьому, на покупця покладається обов`язок по оплаті товару за ціною, встановленою за домовленістю сторін у договорі купівлі-продажу (ст. ст. 632, 691 Цивільного кодексу України).
За фактичних обставин справи сума боргу по оплаті вартості поставленого газу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з огляду на наведені приписи чинного цивільного законодавства та на приписи ст.ст. 173, 175, 193 Господарського кодексу України, згідно яких суб`єкти господарювання, якими є сторони у справі, повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що можливість відповідача розраховуватись за природний газ для потреб ВТВ з позивачем прямо залежить від затвердженого Міненерго гранично допустимого розміру ВТВ (який у 2015 році зазначеним Міністерством не був затверджений), а також від наявності та суми відповідної складової передбаченої в тарифі на розподіл природного газу, що затверджувався у спірному періоді НКРЕКП (оскільки не був затверджений гранично допустимий розмір ВТВ, такий не був врахований при формуванні тарифу на розподіл природного газу газорозподільному підприємству) слід зазначити наступне.
У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. (ч.1 ст. 632 ЦК України). 
Законом передбачена можливість зміни ціни після укладення договору у спосіб, передбачений договором або законом (ч.2 ст. 632 ЦК України). Одним з таких випадків є можливість зміни умов договору (ціни) у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (ч.1 ст. 652 ЦК  України).
Договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Якщо ж сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути змінений або розірваний у спосіб, передбачений статтею 652 ЦК України.
Посилання відповідача на те, що ним вживалися заходи для приведення тарифів до економічно обґрунтованих шляхом звернення до уповноважених органів державної влади з відповідними вимогами, на спірні правовідносини у даній справі не впливають, оскільки уповноважені органи державної влади не є стороною договору, а зміна істотної обставини, якою відповідач керувався при укладенні договору (отримання відповідачем меншого прибутку, ніж очікувався в момент укладення договору) є підставою для зміни умов договору (ціни) у спосіб, передбачений статтею 652 ЦК України, проте таким правом відповідач не скористався. Саме на ці обставини як на непереборну силу, що звільняє відповідача від відповідальності перед позивачем за господарське правопорушення за договором, посилається у ході судового розгляду відповідач.
Відповідач надав суду копію сертифіката №5841 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданого Акціонерному товариству по газифікації та газопостачанню «Закарпатгаз» Торгово-промисловою палатою України, у якому засвідчено дії/бездіяльність третіх осіб/органів державної влади, що унеможливили виконання зобов`язань за договором №13-235 ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 (а/с 114, том 1).
Відповідно до с. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Відповідно до ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Із аналізу наведених правових норм Цивільного та Господарського кодексів України вбачається, що непереборна сила (форс-мажорні обставини) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності, однак, встановлені Торгово-промисловою палатою у сертифікаті №5841 обставини, а саме, дії/бездіяльність третіх осіб, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем своїх зобов`язань, визначених пунктом 6.1 Договору по оплаті придбаного протягом 2013-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу, не мають ознак надзвичайності і невідворотності.
Вказане відповідає також усталеній практиці Верховного Суду, що склалася у подібних правовідносинах (постанова від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 11.04.2018 у справі №904/4470/16, від 14.05.2019 у справі № 904/1224/18).
Відтак, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що зазначені обставини не є непереборною силою (надзвичайні і невідворотні обставини) в розумінні ч.2 ст.218 Господарського кодексу України і вони не звільняють суб`єкта господарювання, яким є відповідач у даній справі, від господарсько-правової відповідальності за порушення господарського зобов`язання, оскільки порушення зобов`язань контрагентами правопорушника чи відсутність у боржника необхідних коштів до дії непереборної сили не відносяться. 
Щодо вимог в частині позову – стягнення 3% річних на суму 10829443,83 грн., інфляційних втрат на суму 47392929,44 грн. та пені на суму 38805034,34 грн., то такі також підлягають до стягнення з відповідача за період заявлений позивачем з огляду на  встановлений період прострочення оплати основного боргу з 21.01.16 та на приписи  чинного законодавства, що регулює питання відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань.
Так, ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Як зазначено вище договором сторони передбачили умови відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань по оплаті вартості газу шляхом, зокрема, сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу (п.п. 7.1, 7.2). 
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Щодо доводів апеляційної скарги про невірно нараховані позивачем суми стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, що повністю задоволені судом першої інстанції до стягнення колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що за даними відповідача за заявлений період могли бути нараховані інфляційні втрати в сумі 39 188 678,67 грн. та три відсотки річних в сумі 10 812 498,38 грн., що збігається із розрахунком експертів, однак, суд безпідставно і необґрунтовано задоволив до стягнення 10 829 443,83 грн. трьох відсотків річних та 47 392 929,44 грн. інфляційних втрат. Контррозрахунок відповідача наявний в матеріалах справи (а/с 60 – 68, том 4).
В оскарженому рішенні суд зазначив, що здійснивши перевірку правильності розрахунку позовних вимог в частині стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені, дійшов висновку про стягнення 3% річних в розмірі 10  829  443,83 грн., інфляційних втрат в розмірі 47  392  929,44 грн. та пені в розмірі 38  805  034,34 грн.
У висновку експерта від 06.12.2018 (№19/13-2/65-13-3/72-СЕ/18), відповідаючи на питання (чи підтверджуються документально нараховані ПАТ «НАК «Нафтогаз України» суми 3% річних, пені та інфляційних втрат, та чи здійснено їх нарахування відповідно до фактичної кількості днів прострочення та із застосуванням офіційно встановлених індексів інфляції та облікових ставок НБУ у період їх нарахування та, якщо ні, то які суми 3% річних, пені та інфляційних втрат, виходячи з документально підтверджених сум боргу на кожну дату, фактичної кількості днів прострочення та офіційно встановлених індексів інфляції та облікових ставок НБУ за період з 20.01.2016 по 23.11.2017?) експерт зазначив, що підставно нарахованими є 3% річних в розмірі 10  812  498,38 грн., інфляційні втрати в розмірі 42  871  877,90 грн., та пеня в розмірі 39  029  043,03 грн. (таблиця 3, а/с 246, том 3).
Натомість позивач заявляв до стягнення - 3% річних в розмірі 10  829  443,83 грн., інфляційних втрат в розмірі 47  392  929,44 грн. та пені в розмірі 38  805  034,34 грн.
Відповідно до ст.104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. 
Колегія суддів апеляційної інстанції, здійснивши власний перерахунок нарахованих позивачем санкцій, встановила, що підставно нарахованими є 3% річних в розмірі 10  829  443,83 грн., інфляційні втрати в розмірі 47  392  929,44 грн. та пені в розмірі 38  922  406,20 грн. (відповідні розрахунки, долучено до матеріалів справи), а відтак, погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що заявлені позивачем суми 3% річних, пені та інфляційних втрат підлягають стягненню в повному обсязі.  
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5  статті 236 ГПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Також суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права шляхом безпідставної відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої судової справи - №260/271/19 за позовом відповідача до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, про визнання бездіяльності останньої протиправною та про відшкодування матеріальної шкоди та інфляційних втрат.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем не доведено об`єктивної неможливості розгляду даної справи, предметом якої є стягнення заборгованості за поставлений газ, що виникла з виконання сторонами договірних зобов`язань до вирішення іншої справи, про яку йшлося у клопотанні та предметом якої є визнання бездіяльності державного органу із встановлення економічно обґрунтованого тарифу на розподіл природного газу, який би забезпечував відповідачеві компенсацію вартості виробничо-технічних втрат та нормованих втрат при придбанні газу від, зокрема, позивача у даній справі.
Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.
Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають  задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.
В порядку положень ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, слід покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Закарпатгаз” б/н від 01.10.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/3649/19 від 09.10.2019) - відмовити.
2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 10 липня 2019 року у справі № 907/62/18 – залишити без змін.
3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги – покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.287,288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 14.12.2020.

Головуючий суддя                                                  Желік М.Б. 
                   
                               суддя                                                 Скрипчук О.С.

                                                        суддя                                                          Кравчук Н.М.