ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/85/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: С.М. Гарань

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
за участю секретаря судового засідання                    Головченко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року та додаткове рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради про визнання протиправним та скасування припису і постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати припис №56 від 21.12.2019, винесений начальником відділу контролю управління Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради Очеретнім С.І. та постанову № 58 від 27.12.2019 по справі про адміністративне правопорушення, винесену начальником управління Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради Дяченком В.В.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року позов задоволено повністю.
Додатковим рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та додатковим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що до відповідача надійшло звернення щодо самовільного захоплення частини міської дороги під час будівництва домоволодіння, що належить позивачу, однак під час виходу для здійснення перевірки, доступ на об`єкт перевірки позивачем надано не було, чим створено перешкоди під час здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, внаслідок чого позивачем вчинено порушення ч.2 ст.188-42 КУпАП, а тому оскаржувана постанова про накладення позивача штрафу та припис про усунення порушення винесені відповідачем правомірно.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що свідоцтво на право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 отримано позивачем 23.01.2015, у вказаному будинку не проводилось жодних підготовчих чи будівельних робіт, а тому у відповідача були відсутні підстави для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю. Крім того, жодних дій щодо недопуску посадових осіб відповідача позивач не вчиняла, з огляду на не прибуття останніх до об`єкту перевірки.
Позивач в судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі звернення депутата Черкаської міської ради від 22.11.2019 (а.с.37 т.1) Управлінням ДАБК ЧМР видано направлення на проведення позапланової перевірки на об`єкті по АДРЕСА_1 (а.с.38 т.1), строком дії з 10.12.2019 по 21.12.2019.
21.12.2019 відповідачем складено акт №173 (а.с.39) про те, що ОСОБА_1 не допустила посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкт - житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , для проведення позапланової перевірки, чим порушила положення п. 1 та п. 7 ч. 3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.п. 1 п. 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553. Для складання вказаного акта та його отримання позивач не з`явилася.
Відповідачем складено протокол від 21.12.2019 №58 (а.с.40 т.1) про порушення позивачем положень п.1 та п.7 ч.3 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.п.1 та п.п.8 п.11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю. 
Приписом Управління ДАБК ЧМР від 21.12.2019 №56 (а.с.41 т.1), з метою усунення виявлених порушень, вимагалось від позивача забезпечити допущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкт будівництва для проведення позапланової перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства та до 03.01.2020 надати документи необхідні для здійснення архітектурно-будівельного контролю.
Постановою №58 від 27.12.2019 (а.с.44 т.1), винесеною начальником управління Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради Дяченком В.В., позивача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-42 КУпАП та накладено штраф у розмірі 5950,00 грн. 
Вважаючи вказаний припис від 21.12.2019 № 56 та постанову від 27.12.2019 № 58   протиправними, позивач звернулася з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення, а тому, не може визнаватись законною перевірка контролюючого органу такого об`єкта та акти, оформлені за результатами державного архітектурно-будівельного контролю. При цьому, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що позивач 21.12.2019 вчиняла дії щодо недопуску начальника відділу контролю ОСОБА_2 на проведення перевірки, а також доказів на підтвердження того, що саме 21.12.2019 (дата складання акту) відповідач фактично виходив на проведення позапланової перевірки.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законами України «Про відповідальність у сфері містобудівної діяльності», «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність у сфері містобудівної діяльності» правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб`єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Вчинення суб`єктами містобудування правопорушень у сфері містобудівної діяльності тягне за собою відповідальність, передбачену цим та іншими законами України
Пунктом 2 ч.6 статті 2 Закону України «Про відповідальність у сфері містобудівної діяльності» передбачено, що суб`єкти містобудування несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення: недопущення посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій - у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції на час направлення повідомлення про проведення перевірки) державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.
Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Частиною 2 наведеної статті передбачено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про адміністративні правопорушення та справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема: безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню; складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Порядок №553), який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Згідно з п.7 цього Порядку, строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати десяти робочих днів, а у разі потреби може бути одноразово продовжений за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника не більше ніж на два робочих дні.
Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язана пред`явити службове посвідчення та надати копію направлення для проведення позапланової перевірки.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва (п.9 Порядку №553).
Пунктом 12 наведеного Порядку передбачено, що посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язані:
у повному обсязі, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законодавством;
дотримуватися ділової етики у взаємовідносинах із суб`єктами господарювання та фізичними особами;
ознайомлювати суб`єкта містобудування чи уповноважену ним особу з результатами державного архітектурно-будівельного контролю, зокрема за допомогою електронного кабінету, у строки, передбачені законодавством;
за письмовим зверненням суб`єкта містобудування надавати консультативну допомогу у здійсненні державного архітектурно-будівельного контролю, зокрема за допомогою електронного кабінету;
надсилати повідомлення про проведення планової перевірки суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв`язку, зокрема електронного кабінету, або вручати особисто під розписку керівнику суб`єкта містобудування чи його уповноваженій особі із зазначенням дати початку та дати закінчення перевірки не пізніше ніж за десять днів до її початку;
розміщувати на офіційному веб-сайті органу державного архітектурно-будівельного контролю інформацію про проведення позапланової перевірки в день її початку.
У разі відмови суб`єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, у допуску посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки, відмови суб`єкта містобудування в наданні документів, необхідних для здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, відсутності суб`єкта містобудування, якому у визначений цим Порядком строк було надіслано повідомлення про проведення перевірки, або його уповноваженої особи (за довіреністю) на об`єкті під час перевірки складається відповідний акт.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).
Згідно із ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 ст.188-42 КУпАП недопущення посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва під час здійснення ними державного архітектурно-будівельного контролю - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як вбачається з матеріалів справи, припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 21.12.2019 були винесені внаслідок недопущення позивачем посадових осіб органу ДАБК до проведення перевірки на об`єкті - житловий будинок вул.Золотоніській 1/7 у м.Черкасах.
В той же час, з матеріалів справи не вбачається, що позивачем взагалі було отримано направлення від 10.12.2019 №173 чи повідомлення про проведення такої перевірки, а надані відповідачем фотоматеріали (а.с.52) та витяг з журналу обліку телефонограм не можуть вважатись належним доказом повідомлення позивача про проведення відповідної перевірки.
Відповідачем не надано доказів обізнаності позивача про необхідність бути присутнім на об`єкті - житловий будинок АДРЕСА_1 , зокрема 21.12.2019 (дата складання акту №173), при цьому, сам акт про недопущення посадових осіб органу ДАБК не містить жодної інформації, о котрій годину посадові особи відповідача здійснили вихід на об`єкт для перевірки.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність такої необхідної складової у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності, як суб`єктивна сторона правопорушення, оскільки не будучі повідомленим про день та час прибуття посадових осіб відповідача на об`єкт - житловий будинок АДРЕСА_1 , позивач не міг вчинити жодних дій (допустити бездіяльність), яка мала наслідком недопуск посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва під час здійснення ними державного архітектурно-будівельного контролю.
Колегія суддів також зазначає, що заходи державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил можуть здійснюватись виключно під час виконання відповідними суб`єктами підготовчих та будівельних робіт, або внаслідок виявлення факту самочинного будівництва.
Разом з тим, в матеріалах справи, міститься копія свідоцтва від 23.01.2015 індексний номер 32587463 про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з гаражем та терасами, розташований за адресою:   АДРЕСА_1 загальною площею 289,8 кв.м, житлова площа 81,9 кв.м., оформлене на позивача (а.с.9 т.1), що виключає можливість здійснення державного архітектурно-будівельного контролю вказаного об`єкту, оскільки підготовчі та будівельні роботи в даному випадку є завершеними, а сам об`єкт не може вважатись самочинним будівництвом.
Крім того, у зверненні депутата Чернігівської міської ради від 22.11.2019 (а.с.37) зазначено, що ОСОБА_3 , будуючи власне домоволодіння самовільно захватив частину міської дороги площею 100 кв.м., що не дає змоги вільно пересуватись транспортом жителям міста.
Колегія суддів звертає увагу, що вказане звернення не містить жодних обґрунтувань щодо порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а тому не могло бути підставою для проведення позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю, внаслідок чого вжиті відповідачем заходи з метою проведення перевірки об`єкта - житловий будинок вул.Золотоніській 1/7 у м.Черкасах, вчинені відповідачем з перевищенням наданих йому повноважень, не можуть вважатись правомірними та законними, а тому не можуть нести жодних негативних наслідків для позивача.
Відповідно до доктрини з умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованої Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили. У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид цієї доктрини та вказав, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших. 
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 серпня 2018 року (справа №822/573/17), від 27 листопада 2018 року (справа №805/2601/16-а), від 21 березня 2019 року (справа № 809/531/18) та від 17 червня 2020 року (справа №826/5011/18). 
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувані припис №56 від 21.12.2019 та постанова №58 від 27.12.2019 по справі про адміністративне правопорушення, винесені відповідачем за відсутності законних підстав, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За змістом ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 наведеної статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03.02.2020 до суду першої інстанції позивачем подано докази на підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката, а саме: копію договору від 03.01.2020 про надання правової допомоги по справі про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, укладеного між позивачем та адвокатом ОСОБА_4 ; квитанцію до приходного касового ордера №б/н  від 03.02.2020 на суму 17000,00 грн.; калькуляцію оплати послуг по наданню правової допомоги по справі №580/85/20, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №1945 виданого Єфімовій Л.Я. (а.с.67-71 т.1).
Відповідачем було подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому зазначено, що докази на підтвердження витрат на правничу допомогу до нього не надходили, а тому вони не можуть бути взяті судом до уваги в силу ч.9 ст.79 КАС України; зазначалось про пропущення позивачем п`ятиденного строку для подання таких доказів; калькуляція викликає сумніви, оскільки в ній зазначено про позовну заяву на 12 сторінках, одна фактично вона складається з 6 сторінок.
Колегія суддів зазначає, що відповідні докази на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу були надані до суду 03.02.2020, тобто до судових дебатів та до ухвалення судом першої інстанції рішення по суті позову, а тому відсутні підстави для застосування положень ч.7 ст.139 КАС України шляхом залишення заяви про розподіл таких витрат без розгляду.
Також з матеріалів адміністративного позову вбачається, що позовна заява складена на 6 сторінках, роздрукованих на 3 аркушах з обох сторін та містить ще 6 сторінок додатків до позову, що в повному обсязі відповідає інформації, наведеній у калькуляції - складання адміністративного позову з додатками на 12 сторінках.
За умовами договору від 03.01.2020 адвокат взяв на себе обов`язок надавати позивачу правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені сторонами. Відповідно до п.3.1 вказаного договору за правову допомогу, передбачену у п.1.2 договору замовник сплачує адвокату винагороду у розмірі 17000,00 грн.
З наведеного вбачається, що договором про надання правової допомоги встановлено умови надання правничої допомоги в рамках даної справи та передбачено фіксовану суму гонорару адвоката за надання такої допомоги, яка складає 17000,00 грн.
Квитанція №б/н від 03.02.2020 підтверджує факт здійснення оплати позивачем гонорару адвоката в розмірі 17000,00 грн.
Згідно з калькуляцією оплати послуг по наданню правової допомоги по справі №580/85/20: ознайомлення із матеріалами справи та попереднє їх опрацювання, вивчення судової практики в подібних спорах, формування правової позиції - 1 год.; консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи, надання правової інформації клієнту, консультації і роз`яснення з правових питань - 1 год.; підготовка договору про правову допомогу та калькуляція витрат - 1 год.; вивчення та аналіз наданих клієнтом документів, складання адміністративного позову до ДАБК ЧМР про визнання протиправним та скасування припису і постанови з додатками (12 сторінок) - 6 год. Разом - 9 год. х 1889,00 грн (40% розміру мінімальної заробітної плати) - 17001,00 грн.
Частина 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до статті 19 наведеного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Статтею 30 цього Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №640/15803/19, від 01.09.2020 у справі №640/6209/19, які мають бути враховані судом при вирішенні спірних правовідносин.
Отже, положення чинного законодавства визначають можливість встановлення розміру вартості правничої допомоги адвоката у фіксованому розмірі із виключенням погодинної оплати, залежно від часу, витраченого адвокатом на здійснення представництва чи надання іншої правової допомоги, а тому визначення в договорі від 03.01.2020 фіксованого розміру оплати за надані послуги (гонорар адвоката) у сумі 17000,00 грн., що звільняє від необхідності визначати в детальному описі витраченого адвокатом часу на кожну окрему дію, вчинену на виконання вказаного договору при надання позивачу правничої допомоги в рамках даної справи. При цьому, подана калькуляція, в якій зафіксовано які саме послуги надавались адвокатом позивачу, є належним доказом, що описує надані послуги з правової допомоги позивачу, а квитанція від 03.02.2020 №б/н підтверджує оплату позивачем послуг адвоката.
Наведене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 10.09.2020 у справі №420/6027/19.
При цьому, будь-яких заперечень щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із предметом позову відповідачем у запереченні не наводилось.
Відповідач зазначає про неотримання ним копій доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, однак у своїх запереченнях на заяву про ухвалення додаткового судового рішення відповідач здійснює аналіз наданих позивачем доказів понесення витрат на правничу допомогу адвоката, при цьому в додатках до вказаного заперечення вістять фотокопії з матеріалів справи, зокрема заяви про приєднання документів на правничу (правову) допомогу калькуляції оплати послуг по наданню правової допомоги по справі №580/85/20.
Відтак, відповідач був обізнаний з наданими позивачем доказами на підтвердження понесення ним витрат на правничу допомогу і скористався своїм правом надання своїх заперечень, а тому колегія суддів відхиляє посилання апелянта на неотримання вказаних документів безпосередньо від позивача, оскільки наведене не призвело до позбавлення суб`єкта владних повноважень можливості скористатись своїм правом на подання заяви про зменшення витрат на правничу допомогу з підстав неспівмірності заявлених до відшкодування витрат.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянтів не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року та додаткове рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 11 грудня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова

                                                                                                    А.Ю.Кучма