УХВАЛА

07 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 280/1961/20
адміністративне провадження № К/9901/31347/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів Бевзенка В.М., Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Тивовенка Д.Р. на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі №280/1961/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області, в якому просила суд:
- визнати протиправним рішення відповідача, що викладене в листі від 05.03.2020 №0800-0503-8/7796 про відмову у вжитті заходів з метою повернення ОСОБА_1 помилково (надмірно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за придбання нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, що становить 4 047,09 грн.;
- зобов`язати відповідача сформувати та подати до третьої особи подання про повернення ОСОБА_1 суми помилково (надмірно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 4047,09 грн., згідно з квитанцією № АТ КБ «ПриватБанк» № 0012484 від 18.07.2019;
- стягнути у повному обсязі на користь Позивача судові витрати, у т.ч. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24000,00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2020, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020, позов задоволено частково: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області сформувати та надати ОСОБА_1 подання, передбачене пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна за договором купівлі-продажу квартири від 18.07.2019 у розмірі 4047,09 грн., сплаченого згідно з квитанцією від 18.07.2019 №0012484. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
На адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника позивача, в якій  просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020 в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу. Зазначив, що відповідно до пп. а) пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції може бути переглянути судом касаційної інстанції, не зважаючи на те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження. 
За правилами частини 1 статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Згідно частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини 5 зазначеної норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 10 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною 4 статті 12 КАС України закріплено, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років".
Предметом розгляду цієї справи є дії суб`єкта владних повноважень з приводу повернення помилково (надмірно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 4047,09 грн. Отже, предмет розгляду справи дає підстави дійти висновку, що справа відноситься до категорії незначної складності.
Представник позивача в якості підстави касаційного оскарження посилається на пп. а) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
У даному випадку слід зазначити, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.   
У касаційній скарзі таких обґрунтувань фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики не наведено.
При цьому, рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті із врахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.
Водночас доводи, викладені скаржником у касаційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів, наданих судами першої та апеляційної інстанції та ґрунтуються на незгоді з висновками судів попередніх інстанцій щодо їхньої оцінки. Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів», а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судом апеляційної інстанції, та/або переоцінювати їх.
Отже, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України

УХВАЛИВ:
          
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Тивовенка Д.Р. на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі №280/1961/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                       В.М. Шарапа 

Судді                                                                                           В.М. Бевзенко

                                                                                          С.М. Чиркін