Справа № 161/6385/20 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1020/20  Категорія: 39 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
21 жовтня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - – Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.03.2013 року відповідач отримав кредит на картковий рахунок. 
Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 22.03.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 27865,93 грн, яка складається із: заборгованості за поточним тілом кредиту – 0,00 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту – 2296,93 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом – 0,00 грн, заборгованості за простроченими відсотками – 0,00 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, – 918,82 грн, нарахованої пені – 22847,04 грн, нарахованої комісії – 0,00 грн, а також штрафів : у розмірі 500,00 грн – фіксована частина та 1303,14 грн – процентна складова.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 27865,93 грн та понесені судові витрати по справі.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2020 року в даній справі позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2296,93 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по справі в розмірі 173,20 грн.
Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням в частині відмови у позові, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення позову банку. Апеляційна скарга банку мотивована тим, що відповідач, підписавши анкету-заяву, погодився, що дана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач, використовуючи кредитні кошти та частково погашаючи заборгованість за кредитом, підтвердив укладення кредитного договору з банком на відповідних умовах.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув дану справу в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Згідно з положеннями ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки ніким з учасників справи рішення суду не оскаржується в частині задоволення позову, то суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване судове рішення та дає оцінку його законності і обгрунтованості лише в частині відмови у позовних вимогах банку.
Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.
Згідно з частинами першою – п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2296,93 грн, яка підлягає стягненню в користь банку. В решті вимог суд правильно відмовив у позові, беручи до уваги обставини даної справи та правові висновки, висловлені Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17-ц.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).
Із матеріалів справи вбачається, що 27 березня 2013 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшений до 500 грн.
На підтвердження укладення кредитного договору позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду підписану сторонами заяву позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», розрахунок заборгованості за кредитним договором і виписку із рахунку, довідки про всі видані ОСОБА_1 банком картки і про зміну умов кредитування щодо встановленого кредитного ліміту . (а. с. 7-18).
Як вбачається з поданої анкети-заяви, остання містить лише особисті дані позичальника, а дані про суму кредиту, дані про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, умови щодо нарахування процентів, процентної ставки, згоду з тим, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг, у ній відсутні (а. с. 18).
У матеріалах справи, крім того, містяться Умови і правила надання банківських послуг, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", які позичальником підписані не були.
Разом з тим, позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови і правила надання банківських послуг саме в такій редакції, яка існувала на час підписання анкети-заяви, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору кредиту.
Банк надав суду розрахунок заборгованості за кредитом і вважає, що вона становить 27865,93 грн, в тому числі: заборгованість за простроченим тілом кредиту – 2296,93 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом – 0,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками – 0,00 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України (у розмірі 84% річних) – 918,82 грн, нарахована пеня – 22847,04 грн, а також штрафи: 500,00 грн – фіксована частина та 1303,14 грн – процентна складова.
Отже, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, стягнути з відповідача, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав у борг позичальник), складові його повної вартості, зокрема, нараховані відсотки за несвоєчасну сплату кредиту, передбачені ст.625 ЦК, що збільшені до розміру 84% річних Умовами та правилами банку, а також пеню та штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг.
Обґрунтовуючи свої вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування виплат, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27 березня 2013 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг у "ПриватБанку", Правила користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на сайті: https//privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме із такою редакцією Умов та правил надання банківських послуг у "ПриватБанку", а також Тарифів банку, розміщених на сайті: https//privatbank.ua/terms/ pages/70, ознайомився позичальник ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки та процентів за порушення строків розрахунків за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду про те, що роздруківка із сайту банку не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
У своїй позовній заяві банк також зазначав, що сторони при укладенні договору керувались нормами ч. 1 ст. 634 ЦК України.
Таким чином, судом встановлено, що особисто позичальником підписано лише заяву позичальника від 27 березня 2013 року, інші складові договору, зокрема, Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи банку позичальником ОСОБА_1 підписані не були.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг подані банком в якості доказу умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки такі докази достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду ( частина четверта статті 263 ЦПК України).
Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог банку та стягнення з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 2296,93 грн, оскільки позивач суду не довів, на яких саме умовах був укладений кредитний договір.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, рішення судом першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
       За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України. 
       Повний текст постанови складено 21 жовтня 2020 року.

Головуючий
Судді