Єдиний унікальний номер 234/10950/20 
Номер провадження 22-ц/804/3359/20        

Номер провадження 22-ц/804/3359/20                     

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

02 грудня  2020 року                        Донецький апеляційний суд в складі колегії:
                                                            судді-доповідача: Новікової Г.В. 
                                                            суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський Машинобудівний завод» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 серпня 2020 року (ухваленого під головуванням судді Данелюк О.М. у м. Краматорськ Донецької області, повний текст судового рішення складено 25 серпня 2020 року)  у цивільній справі №234/10950/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський Машинобудівний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки  розрахунку та моральної шкоди, - 

     В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 26.09.2019 року по 20.12.2019 року працював в ПрАТ «СКМЗ» на посаді токаря 4 розряду механозбирального цеху № 3.  20.12.2019 року його було звільнено з підприємства за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Однак у день звільнення відповідач не провів з ним остаточний розрахунок, а саме не виплатив заборгованість по заробітній платі  у розмірі  5772,33 грн.. Зазначає, що порушення відповідачем його законних прав призвело до глибоких моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації його життя.
Просив стягнути з відповідача на його користь  заборгованість по заробітній платі після утримання податків та інших обов`язкових платежів у розмірі 5772,33 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 21.12.2019 року  по дату ухвалення рішення, обчислюючи його з розмірі середнього заробітку 488,88 грн.; моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.; сплачені ним судові витрати при подачі позовної заяви.
Рішенням Краматорського міського суду  від 25 серпня 2020 року позовні вимоги  задоволено: стягнуто з ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь позивача суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за грудень 2019 року у сумі  5772,33 грн. без утримання з цієї суми передбачених законом податків і зборів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.12.2019 р. по день ухвалення судом рішення по справі в розмірі 81642,96 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і зборів;  моральну шкоду в сумі 1 000 грн.; витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн.; стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,00 грн.
В апеляційній скарзі ПрАТ «СКМЗ» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 81642,96 грн. та ухвалити нове, яким стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 37154,88 грн.
В обґрунтування посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, невірну оцінку доказів у справі, неправильне застосування норм матеріального права та не врахування висновків Верховного Суду.
Зазначає,що жодна правова норма не зобов`язує роботодавця обчислювати середній заробіток за період затримки виплати заробітної плати при звільненні виходячи із кількості загальнодержавних робочих днів у такий період без урахування фактичної кількості робочих днів на підприємстві. Тому на думку відповідача під час розрахунку середнього заробітку суд першої інстанції повинен був виходити із кількості робочих днів на їх підприємстві з 21.12.2019 року до 25.08.2020 року, а саме 76 днів. В такому випадку сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача складає 37 154,88 грн.. Аналогічного висновку дійшов Верховних Суд у постанові від 17.07.2019 року у справі №639/4820/16-ц
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.  
Зазначає, що відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та пунктів 1 розділу І, 5 розділу ІV  Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає застосуванню формула, за якою обраховується період затримки за робочі дні, виходячи із робочого графіку позивача на підприємстві до звільнення та із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку.
Вказує на те, що згідно  табелів обліку  використаного робочого часу доданих до позову, йому як працівнику ПрАТ «СКМЗ» був встановлений п`ятиденний робочий графік із двома вихідними.
Також заперечує щодо можливості розповсюдження на даний спір наказів щодо встановлення підприємством скороченого робочого графіку, оскільки ці організаційно-розпорядчі документи були прийняті вже після звільнення ОСОБА_1 та він не був ознайомлений із ними, як із змінами істотних умов праці за два місяці. А отже відповідно до положень ст.78 ЦПК України ці документи не можуть бути прийняті судом до уваги.
Вважає, що відповідачем не надано до суду першої інстанції сертифікату Торгово-промислової палати, який би встановлював настання форс-мажорних обставин, а отже підтверджував відсутність вини підприємства у затримці виплати належних працівникові сум при звільненні.
Позивач вважає, що висновки викладені у постанові ВС на які посилається відповідач не заслуговують на увагу через відсутність тотожності правовідносин, а саме того, що позивач працював за повним п`ятиденним робочим графіком, натомість у наведеній справі працівник на момент звільнення вже був переведений на скорочений графік роботи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно п. 2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Частиною 3 цієї статті встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є трудовою та малозначною,  ціна позову з урахуванням розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку встановленого судом складає  88 415,29 грн., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна  скарга  підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Законність та обґрунтованість рішення від 25 серпня 2020 року у  не оскаржуваній частині щодо стягнення з ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 та моральної шкоди судом апеляційної інстанції не перевірялась.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 26.09.2019 року був прийнятий до ПрАТ «СКМЗ» відповідно до наказу №33 від 25.09.2019 року.
     20.12.2019 року позивача було звільнено з ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» відповідно до наказу №237 від 20.12.2019 за власним бажанням ст 38 КЗпП України .
Згідно довідки № 544 ПрАТ «СКМЗ» заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 станом на 17.07.2020 року за грудень 2019 року становить 5772,33 грн. та його середньоденна заробітна плата складає 488.88 грн. (без утримання податків та зборів).
Стягуючи середній заробіток за час затримки розрахунку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те , що в порушення вимог ст.116 КЗпП України з позивачем не було проведено повного розрахунку у день звільнення, що тягне за собою застосування положень ст.117 КЗпП України. 
За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100 (надалі Порядок).
З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 розділу ІІ Порядку, середньомісячна заробітна плата за період затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.
Суд першої  інстанції, визначаючи період затримки розрахунку  щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, виходив із середньої заробітної плати позивача за останні два місяці перед звільненням у розмірі 488,88 грн (без утримання податків та зборів), а також з того, що  період затримки розрахунку з 21.12.2019 року по 25.08.2020 року становить 167 загальнонаціональних робочих днів 
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Не погоджуючись із судовим рішенням  в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, відповідач посилався на те, що суд першої інстанції повинен був виходити із кількості робочих днів на їх підприємстві з 21.12.2019 року до 25.08.2020 року, а саме 76 днів. В такому випадку сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача складає 37 154,88 грн.. 
       У рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року (справа № 1-11/2012)  зазначено про те, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними із нею.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач був звільнений з підприємства 20.12.2019 року. При звільненні відповідач не провів з ним остаточний розрахунок, а саме не виплатив заборгованість по заробітній платі за грудень 2019 року  у розмірі  5772,33 грн. З позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі позивач звернувся до суду лише 30 липня 2020 року. 
Стягуючи середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 81642,96 грн., суд першої інстанції не прийняв до уваги розмір самої заборгованості за один місяць в 5772,33 грн. та  звернення до суду із позовом про захист порушеного права зі сплином 7 місяців з моменту звільнення.
За встановлених обставин, враховуючи те, що середня заробітна плата позивача  визначена в 81642,96 грн.,  розмір  заборгованості в 5772,33 грн. та  часткове визнання відповідачем позовних вимог у цій частині,  застосовуючи принцип пропорційності та співмірності,  колегія суддів вважає за справедливе зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку. 
Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру середнього заробітку,стягнутого на користь позивача за час затримки розрахунку до 37 154,88 грн. 
Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як спір у справі трудового характеру, а ціна позову складає  88415,29 грн, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, як рішення у малозначній справі із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський Машинобудівний завод» задовольнити частково.
Рішення Краматорського міського суду від 25 серпня 2020 року в частині розміру стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні  змінити.
Зменшити розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 81 642,96 грн.  на 37 154 (тридцять сім тисяч  сто п`ятдесят чотири) грн. 88 копійок.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та  оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України

Судді: