Ухвала
14 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 524/4135/17
провадження № 61-16839ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від                      26 січня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
10 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 26 січня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у вказаній справі.
Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року касаційну скаргу залишено без руху, надано заявнику строк для усунення її недоліків, а саме необхідно було подати документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
27 листопада 2020 року (згідно штемпеля на поштовому конверті)                  ОСОБА_1 надіслав заяву про усунення недоліків касаційної скарги та квитанцію, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку                          і розмірі, згідно вимог ухвали.
На підставі поданої касаційної скарги не може бути вирішено питання про відкриття (про відмову у відкритті касаційного провадження) касаційного провадження у вказаній справі, яка за своїм змістом не відповідає вимогам статей 389, 392 ЦПК України, оскільки не містить обов`язкових підстав касаційного оскарження.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону, оскільки в ній не зазначені конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.
Доводи касаційної скарги містять посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, підставою касаційного оскарження вказано пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у випадку, що апеляційний не врахував висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/4135/17 (у цій же справі), хоча за змістом вказаної статті, підставою касаційного оскарження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду при вирішенні іншої, а не тої ж справи.
Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Суд дійшов висновку про наявність підстав продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги.
Керуючись статтями 127, 260 ЦПК України
УХВАЛИВ:
Продовжити  ОСОБА_1 строк для усунення недоліку касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                            М. М. Русинчук