ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19063/19                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 грудня 2020 року                                                                                м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                             Коротких А.Ю.,
суддів                                                                                Сорочка Є.О.,
                                                                                            Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Служба в справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування розпорядження, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Служба в справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування розпорядження.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 16.09.2019 року звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою №100/09/Б-1694 про підтвердження місця проживання її малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України з метою навчання, оздоровлення та відпочинку.
Відповідачем зазначено, що ОСОБА_2 до заяви було додано повний пакет документів: копія посвідки на постійне проживання заявниці; копія свідоцтва про народження дитини; копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .; копія рішення суду про розірвання шлюбу з громадянином ОСОБА_1 ; копія повідомлення (з підтвердженням відправлення листа) ОСОБА_1 про її виїзд за межі України до Французької Республіки разом із дитиною з метою оздоровлення та навчання на строк до місяця (з 07.10.2019 по 05.11.2019), з зазначенням конкретної адреси перебування, та зобов`язанням повернути дитину до України; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.05.02019, винесену при примусовому виконанні судового наказу №365/148/19 від 10.04.2019 виданого Згурівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки - ОСОБА_3 , 2012 року народження; копію розрахунку від 21.08.2019 №59432 заборгованості зі сплати аліментів №59066004.
За результатами розгляду вказаних документів, відвідування дитини за місцем її проживання, проведення бесіди з батьками та за результатами обстеження умов проживання батьків дитини, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини за участю обох батьків Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації був прийнятий висновок від 18.09.2019 року №100/09-3566 про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , 2012 року народження для її тимчасового виїзду за межі України.
У зазначеному висновку, ОСОБА_2 повідомлено про необхідність інформування Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про повернення дитини в Україну протягом місяця з дня в`їзду в Україну та про відповідальність, передбачену частиною сьомою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення за умисне порушення встановленого законом обмеження щодо строку перебування дитини за межами України
Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією 25.09.2019 року прийнято розпорядження №594 «Про затвердження висновку служби у справах дітей та сім`ї про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , 2012 року народження, для її тимчасового виїзду за межі України»
Позивач, вважаючи зазначене розпорядження протиправним, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пункту 72-1 Порядку для підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України з метою, визначеною частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України (лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей), той з батьків, з ким проживає дитина, подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини такі документи: заяву; копію паспорта заявника; копію паспорта дитини (у разі наявності); довідку про реєстрацію місця проживання заявника (у разі коли в паспорті відсутні дані про реєстрацію місця проживання); довідку про реєстрацію місця проживання дитини; копію свідоцтва про народження дитини; копію рішення суду про розірвання шлюбу (у разі наявності); підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України (у разі наявності); копію документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу (для дітей, що виїжджають для лікування).
Служба у справах дітей за результатами розгляду документів, відвідування дитини за місцем її проживання, проведення бесіди з тим із батьків, хто проживає окремо від дитини (у разі можливості її проведення), або бесіди з дитиною, яка досягла 14 років, готує висновок про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України за формою згідно з додатком 13 та один з таких проектів рішень/розпоряджень місцевої державної адміністрації або виконавчого органу відповідної місцевої ради: про затвердження висновку Служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України; про відмову у затвердженні такого висновку.
Підставами для відмови у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України є: неподання заявником документів, передбачених цим пунктом; наявність рішення суду, в якому визначено місце проживання дитини з іншим із батьків або відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 було подано органам опіки та піклування усі необхідні документи, включаючи письмове повідомлення батька дитини про мету виїзду дитини за межі України та підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України.
Крім того, як вбачається з висновку, дитина проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до акту обстеження умов проживання заявниці, для її дитини створені належні умови проживання, виховання та розвитку.
В свою чергу, позивачем не надано доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_2 дійсно не подала відповідачу документи, передбачені пунктом 72-1 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини.
Крім цього, позивачем не надано та в матеріалах справи відсутнє рішення суду, в якому визначено місце проживання дитини з ОСОБА_1 , а також ухвали про відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини з ОСОБА_1 станом на час розгляду відповідачами висновку.
До того ж позивач не надав Службі у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державній адміністрації будь-яких належних доказів, які доводять обґрунтованість його сумнівів чи припущень з приводу дійсності мети виїзду дитини за кордон.
Крім цього позивачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено, що оскаржуване рішення, а також встановлення факту проживання дитини разом з матір`ю, якимось чином порушують будь-які права та інтереси позивача та його дочки.
Натомість з матеріалів справи вбачається, що саме позивачем не виконувався його обов`язок як батька щодо утримання дитини. Вказане підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №59066004 від 21.08.2019 року.
Судом першої інстанції було встановлено, що в діях позивача як батька вбачається перешкоджання забезпеченню інтересів дитини, а саме щодо її тимчасового виїзду за межі України з метою навчання, оздоровлення та відпочинку, її всестороннього розвитку та охорони здоров`я.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВРУ 27.02.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2018 року у справі №712/10623/17 (провадження №14-244цс18) зазначено, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. 
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено правомірність висновку Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.09.2019 року №100/09-3566 про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , 2012 року народження для її тимчасового виїзду за межі України та розпорядження виконуючого обов`язки Голови Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 25.09.2019№594 «Про затвердження висновку служби у справах дітей та сім`ї про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , 2012 року народження, для її тимчасового виїзду за межі України», які вчинено на підставі вимог закону та в межах наданих повноважень.
Таким чином, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Коротких А.Ю.

Судді:                                                                                          Сорочко Є.О.

                                                                                                      Чаку Є.В.