ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" вересня 2020 р.           Справа№ 927/297/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Андрієнка  В.В.
суддів:            Пономаренка  Є.Ю. 
          Калатай Н.Ф. 

секретар судового засідання – Добрицька В.С.
учасники справи згідно протоколу судового засідання
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   Товариства з обмеженою відповідальністю “Уніформ Плюс” 
на рішення Господарського суду Чернігівської області 
від 23.06.2020 
у справі № 927/297/20 (суддя Лавриненко Л.М.)
за позовом Міністерства оборони України
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Уніформ Плюс” 
про стягнення 883893,00 грн
УСТАНОВИВ

Міністерство оборони України звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Уніформ Плюс” про стягнення штрафних санкцій у розмірі 883893,00 грн, у тому числі 549783,00 грн пені та 334110,00 грн штрафу.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 23.06.2020 у справі №927/297/20 позовні вимоги Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю “Уніформ Плюс” про стягнення 883893,00 грн задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Уніформ Плюс” на користь Міністерства оборони України  547674,00 грн пені, 334110,00 грн штрафу та 13226,76 грн судового збору. У задоволенні позовних вимог Міністерства оборони України  до Товариства з обмеженою відповідальністю “Уніформ Плюс” у частині стягнення 2109,00 грн пені відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної поставки товару по договору №286/3/19/59 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 05.03.2019, а тому дії відповідача щодо несвоєчасної поставки товару, є порушенням положень договору та норм чинного законодавства.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю “Уніформ Плюс” подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.06.2020 у справі №927/297/20 частково, ухвалити нове рішення яким позовні вимоги Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю “Уніформ Плюс” про стягнення 883893,00 грн задовольнити частково. Стягнути  з Товариства з обмеженою відповідальністю “Уніформ Плюс” на користь Міністерства оборони України 41 958 грн пені, 334110,00 грн штрафу. 
Апеляційна скарга позивача обґрунтована наступним. На думку апелянта матеріалами справи підтверджується встановлення сторонами строку поставки  15.11.2019 та необхідність перерахунку заборгованості, а саме стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Уніформ Плюс” на користь Міністерства оборони України 41 958 грн пені, 334110,00 грн штрафу. А тому позов у цій частині підлягає задоволенню.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Уніформ Плюс”  про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.06.2020 у справі №927/297/20 задоволено, поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, зупинено дію рішення Господарського Чернігівської області від 23.06.2020 у справі №927/297/20, відкрите апеляційне провадження у справі №927/297/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Уніформ Плюс”,  призначено справу до розгляду на 29.09.2020. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст . 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
При поданні апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю “Уніформ Плюс” окрім вимоги про скасування рішення місцевого господарського суду просило апеляційний господарський суд просило суд визнати поважними причини неподання доказів в установлений  законом строк та установити  додатковий строк для подання листа Товариства з обмеженою відповідальністю “Уніформ Плюс” від 16.09.2020 №80, листів Міністерства оборони України від 28.20.2019 №286/8/6698, від 04.11.2019 №268/8/6837. 
Розглянувши указане клопотання апелянта, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення. При цьому суд виходив з того, що заявником не надано належного обґрунтування подання відповідного клопотання саме до суду апеляційної інстанції. В силу вимог ст. ст. 80, 81 ГПК України позивачем відповідне клопотання мало бути подане на етапі подання позовної заяви до місцевого господарського суду. Так само заявником не надано належного обґрунтування необхідності витребування означених ним доказів з огляду на предмет спору у даній справі. 
Розглянувши наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 
05.03.2019 між Міністерством оборони України (замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Уніформ Плюс” (постачальник) було укладено договір №286/3/19/59 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України).
Відповідно до п.1.1. договору №286/3/19/59 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 05.03.2019, постачальник зобов`язується у 2019 році поставити замовнику вироби домашнього текстилю (39510000-0) (Ковдра напіввовняна (для санаторно-курортних установ, казарм та казарм поліпшеного типу  Збройних Сил України)) (товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.
Номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються наведеною у п. 1.2. договору №286/3/19/59 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 05.03.2019, специфікацією, згідно з якою вироби домашнього текстилю (39510000-0) (Ковдра напіввовняна (для санаторно-курортних установ, казарм та казарм поліпшеного типу  Збройних Сил України)) у кількості 8600 шт вартістю 4773000,00 грн підлягають поставці у строк – 150 календарних днів з дати укладання договору (в термін до 01.08.2019 включно).
Також рознарядкою Міністерства оборони України за специфікацією (додаток 1 до договору від 05.03.2019 №286/3/19/59, який підписано сторонами) підтверджується, що підприємству сплановано відвантаження виробів домашнього текстилю (39510000-0) (Ковдра напіввовняна (для санаторно-курортних установ, казарм та казарм поліпшеного типу  Збройних Сил України))  у кількості 8600 шт. до 01.08.2019 включно.
Згідно з п. 5.1.,5.2. договору №286/3/19/59 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 05.03.2019, товар постачається на умовах DDP – склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів “Інкотермс” у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо. Строк поставки товару буде визначений в специфікації договору (п.1.2.).
Місцем поставки товару є об`єднані центри забезпечення Тилу Збройних Сил України згідно з рознарядкою та ростовкою міністерства оборони України, які є невід`ємною частиною договору, з обов`язковим дотриманням передбачених ними вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень.
Пунктом 5.3. договору №286/3/19/59 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 05.03.2019 передбачено, що датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару.
Відповідно до п. 10.1. договору №286/3/19/59 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 05.03.2019, договір набирає чинності з дати його укладання сторонами і діє до 31.12.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.
Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
У відповідності до ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.
Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами п. 6.3.1. договору №286/3/19/59 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 05.03.2019, постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені договором.
Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як убачається з матеріалів справи, постачальником (відповідачем) були направлені позивачу (замовнику) оголошення про пред`явлення на приймальний контроль якості товару по договору №286/3/19/59 від 05.03.2019, а саме: №1 (на 2600 шт.), №2 (на 1200 шт.),  які були отримані уповноваженими особами замовника (позивача) 05.11.2019 та 19.11.2019.
Позивачем (замовником) було здійснено приймальний контроль товару за якістю, що підтверджується Актами приймального контролю товару за якістю  №1/1 від 14.11.2019 (на поставку 2600 шт.), № 2 від 27.11.2019 (на поставку 1200 шт.); всього позивачем було прийнято товару для контролю за якістю у кількості 3800 шт. Претензій щодо кількісних та якісних показників поставленого товару позивачем не заявлено.
Зазначений у вищевказаних актах товар у загальній кількості 3800 шт. було завезено на в/склади (у в/ч) № А2788, № А2678 позивача (замовника) 15.11.2019 та 28.11.2019, що підтверджується посвідченнями № 757 та № 478.
Як установлено судом, згідно з п.5.3. договору №286/3/19/59 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 05.03.2019, датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару.
Отже, датами виконання відповідачем узятих на себе зобов`язань щодо поставки товару по договору №286/3/19/59 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 05.03.2019, є 14.11.2019 та 27.11.2019 - дати зазначені у актах приймального контролю товару за якістю №1/1 від 14.11.2019, № 2 від 27.11.2019. 
Доказів, які підтверджують іншу дату поставки, матеріали справи не містять. 
Зазначені у посвідченнях № 757 та № 478 дати завезення товару на склади (у в/ч) № А2788, № А2678 позивача (замовника) - 15.11.2019 та 28.11.2019, не можуть вважатись датами поставки товару, оскільки згідно із  п. 5.3 договору №286/3/19/59 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 05.03.2019, датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару. 
За умовами п.1.2. договору №286/3/19/59 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 05.03.2019, постачальник (відповідач) зобов`язаний був поставити замовнику (позивачу) вироби домашнього текстилю (39510000-0) (Ковдра напіввовняна (для санаторно-курортних установ, казарм та казарм поліпшеного типу  Збройних Сил України)) до 01.08.2019 включно, але фактично здійснив поставку 14.11.2019  2600 шт. товару  на суму 1443000,00 грн та 27.11.2019 1200 шт. на суму 666000,00 грн, отже  свої зобов`язання щодо поставки 3800 шт. товару виконав з порушенням встановлених термінів постачання товару, а зобов`язання щодо поставки 4800 шт. товару не виконав.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Пунктом 7.1. договору №286/3/19/59 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 05.03.2019 сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.
Статтями 546, 549 Цивільного кодексу України передбачено, що  виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання.
Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 
Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). 
Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до п.7.3.3. договору №286/3/19/59 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 05.03.2019, за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.
Згідно зі ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
За приписами ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч.1 ст. 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.
Згідно з ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Таким чином, пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 927/1091/17. 
За умовами пункту 1.2. договору №286/3/19/59 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 05.03.2019 сторони погодили, що постачальник (відповідач) зобов`язаний був поставити замовнику (позивачу) товар до 01.08.2019 включно, а фактично поставка була здійснена 14.11.2019 та 27.11.2019, відповідно прострочка оплати виникла в періоди: 
- за порушення строків постачання товару у кількості 2600 шт. з 02.08.2019 по 13.11.2019 і становить 104 дні; 
- за порушення строків постачання товару у кількості 1200 шт. з 02.08.2019 по 26.11.2019 і становить 117 днів;
- за порушення строків постачання товару у кількості 4800 шт. з 02.08.2019 по 29.11.2019 і становить 120 днів.
Таким чином позивачем при розрахунку пені було невірно визначено період прострочки виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання щодо поставки товару, оскільки фактичні дні поставки товару (14.11.2019 та 27.11.2019) включено до періоду часу, за який розраховано пеню. 
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те,  що пеня за порушення виконання грошового зобов`язання, яка підлягає стягненню з відповідача становить 547674,00 грн, а саме:
- за порушення строків постачання товару у кількості 2600 шт. на суму 1443000,00 грн за період з 02.08.2019 по 13.11.2019 (104 дні) пеня становить 150072,00 грн;
- за порушення строків постачання товару у кількості 1200 шт. на суму 666000,00 грн за період прострочки з 02.08.2019 по 26.11.2019 (117 днів)  пеня становить 77922,00 грн;
- за порушення строків постачання товару у кількості 4800 шт. на суму 2664000,00 грн за період прострочки з 02.08.2019 по 29.11.2019 (120 днів) пеня становить 319680,00 грн.
Отже  у частині стягнення 2109,00 грн пені в позові належить відмовити. 
Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.
У інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України – видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочка виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару на суму 4773000,00 грн понад 10 днів, позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача штраф у розмірі 7 %  вказаної вартості договору, що становить 334110,00 грн.
Судом установлено, позивач звернувся до відповідача з претензією №286/8/7456 від 02.12.2019, у якій повідомляв відповідача про порушення ним строків поставки товару по договору №286/3/19/59 від 05.03.2019 та нарахування у зв`язку з цим штрафних санкцій (пені та штрафу) згідно з п.7.3.3. договору, які підлягають оплаті.
Зазначена претензія №286/8/7456 від 02.12.2019 була направлена на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією та отримана відповідачем 13.12.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №0316801956367. Проте, дана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. 
У відповідності до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву на позов.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної поставки товару по договору №286/3/19/59 від 05.03.2019. 
На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у частині стягнення 547674 грн пені та 334110,00 грн штрафу. Позовні вимоги в частині стягнення 2109,00 грн пені задоволенню не підлягають.
На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів установила, що обставини, на які посилається скаржник Товариства з обмеженою відповідальністю “Уніформ Плюс” в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.06.2020 у справі №927/297/20, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.  
Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.06.2020 у справі №927/297/20 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні. 
Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Уніформ Плюс” на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.06.2020 у справі №927/297/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Чернігівської області від 23.06.2020 у справі №927/297/20 залишити без змін. 
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Чернігівської області від 23.06.2020 у справі №927/297/20.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 13.10.2020 (у зв`язу із перебуванням головуючого судді Андрієнка В.В. на лікарняному). 

Головуючий суддя                                                            В.В.Андрієнко 

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

                                                                                Н.Ф. Калатай