ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/12718/19	
                                                                                Суддя І інстанції -  Луніна О.С.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Сафронової С.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційні скарги  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у справі  за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  звернувся з вказаним позовом до суду в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №431126-5340-0408 від  25.09.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що податковий орган безпідставно нарахував земельний податок з фізичних осіб, оскільки право власності на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомості що належить позивачу, не зареєстровано за позивачем.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що оскільки позивач  є власником  нежилого приміщення, а тому останній зобов`язаний сплачувати земельний податок за користування земельною ділянкою на якій розміщений цей об`єкт нерухомості.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником 1/2  частки нерухомого майна - ділянки по виробництву екструдованих продуктів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22 жовтня 2010 року, посвідченого нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бакою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4713 (далі-Договір).
Відповідно до п.2 Договору майно розташоване на земельній ділянці 4100,00 кв.м., кадастровий номер 1211900000:02:015:0012, держфонду, наданої для комерційного використання.
Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку власником земельної ділянки з кадастровим номером 1211900000:02:015:0012 є Територіальна громада міста Новомосковська Дніпропетровської області в особі Новомосковської міської ради, номер запису 22220106.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.08.2018 року ОСОБА_2 продала, а Скакуненко В.ГШ. придбав Ѕ  частки нерухомого майна – ділянку по виробництву екструдованих продуктів, за адресою: АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці 4100,00 кв.м., кадастровий номер 1211900000:02:015:0012, держфонду, наданої для комерційного використання.
25.09.2019 року згідно з підпунктом   54.3.3   пункту   54.3   статті   54 Податкового кодексу України   та відповідно до пункту   286.5   статті   286 Податкового кодексу України   Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №431126-5340-0408, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік» на суму 96123,27 грн.      
Задовольняючи позовні вимоги суд першої виходив з того, що відповідачем не надано доказів того, що починаючи з серпня 2018 року позивач є власником/користувачем спірної земельної ділянки, відтак контролюючим органом безпідставно нараховано позивачу податкове зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік на суму 96123,27 гривень.      
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного. 
У відповідності до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.
Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до п.п. 16.1.4.п. 16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За приписами пп. 269.1.1, 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
В силу вимог пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Згідно п.285.1 ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Таким чином, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.
Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються ст. 120 Земельного кодексу України  і ст. 377 Цивільного кодексу України.
У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Вказаними нормами встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.
У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.
При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (пункт 287.6 статті 287 ПК).
Таким чином, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 08.06.2016 (справа №21-804а16) та постанові від 12.09.2017 (справа №21-3078а16), Верховним Судом у постановах від 19.06.2018 (справа №819/1365/17), від 18.04.2019 (справа №807/292/18), від 02.07.2019 (справа №819/1365/17).
Отже, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником        нерухомого майна - ділянки по виробництву екструдованих продуктів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином позивач є суб`єктом, з якого справляється плата за землю у вигляді земельного податку, тому він повинен був сплачувати плату за землю у відповідності до ПК України.
Таким чином, у зв`язку з придбанням у власність позивачем нерухомого майна, до нього перейшов встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно.
Відтак, позивач є землекористувачем і є належним платником податку за землю.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам справи та прийшов помилкового висновку про відсутність у позивача обв`язку сплачувати земельний податок.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог
Керуючись п.2 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року – скасувати та прийняти нову постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів  з дня набрання законної сили.

   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова