УХВАЛА

07 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 160/5257/19
адміністративне провадження № К/9901/31546/20  
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенко С.А. перевірив касаційну скаргу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, в якому просив: визнати протиправним та скасувати пункт 7 § 2 наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 28    лютого 2019 року №9, яким відповідно до підпункту 1 пункту 107 та пункту 109 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній спеціальній службі транспорту його звільнено займаної посади та зараховано з 01 березня 2019 року у розпорядження Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту; визнати протиправним та скасувати пункт 9 § 3 наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 06 травня 2019 року № 19, яким відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» його  звільнено з військової служби у запас Збройних сил України; поновити на військовій службі полковника ОСОБА_1 , на посаді заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, із виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2020    року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 7 § 2 наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 28 лютого 2019    року № 9, яким відповідно до підпункту 1 пункту 107 та пункту 109 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній спеціальній службі транспорту, полковника ОСОБА_1 , заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна увільнено від займаної посади та зараховано з 01 березня 2019 року у розпорядження Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту. Визнано протиправним та скасовано пункт  9 § 3 наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 06 травня 2019 року № 19, яким відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас Збройних сил України. Поновлено полковника ОСОБА_1 на військовій службі на посаді заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 19 травня 2019 року по 09 грудня 2019    року у розмірі 191942,80 грн, без урахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
20 листопада 2020 року Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту вчетверте подало касаційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019    року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2020 року. Заявник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити в позові.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник зазначив невідповідність висновків судів першої та апеляційної інстанцій висновку Верховного Суду, висловленому у справі №    808/892/17,  висновку Верховного Суду України у справах №    21-8а15 та ухвалі Вищого адміністративного суду України у справі №825/742/16.
Разом з тим, згідно з інформацією автоматизованої системи документообігу та визначення складу суду у Верховному Суді, заявник тричі звертався до Верховного Суду із касаційними скаргами, в яких зазначав аналогічні підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку і які ухвалами Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 11 серпня 2020 року, від 22 вересня 2020 року та від 02 листопада 2020 року повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Водночас доводи відповідача, з посиланням на висновки Верховного Суду, висловлені у справі №808/892/17, висновки Верховного Суду України, висловлені у справі №21-8а15 та правова позиція Вищого адміністративного суду України, викладена в ухвалі, постановленій у справі №825/742/16 вже неодноразово перевірялися Верховним Судом, який в ухвалах від 22 вересня та 02 листопада 2020 року їх відхилив через безпідставність. Крім того, висновки Верховного Суду у справі №    808/892/17, не є подібними до спірних правовідносин, оскільки  у цій справі вирішувалося питання щодо поновлення працівника в органах прокуратури. Натомість, у цій справі предметом спору є правомірність звільнення військовослужбовця з військової служби. 
Крім того, із змісту касаційної скарги вбачається, що заявник вчетверте зазначаючи підстави, які перевірені та неодноразово відхилені Верховним Судом, наводить аргументи, що ґрунтуються на переоцінці доказів у справі та неповного з`ясування обставин справи судами першої та  апеляційної інстанцій, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Також, касаційна скарга не містить зазначення норми права, яку суд апеляційної інстанції застосував без урахування висновку викладеного у постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. 
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341  КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Разом з тим, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, Адміністрацією Державної спеціальної служби транспорту вчетверте не викладено передбачених цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення у касаційному порядку, у формі визначеній частиною четвертою статті 328 КАС України.
Тому, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Верховний Суд зауважує, що заявник вже вчетверте звертається до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, зміст якої є практично повторює текст попередніх, які були повернуті Верховним Судом на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, що свідчить про намір суб`єкта владних повноважень, без урахування вимог норм КАС України на виконанні яких наполягав Верховний Суд, домогтися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
За таких обставин, відсутні підстави для вирішення питання щодо поновлення пропущеного процесуального  строку.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.  
Суддя                                                                                                                         С.А. Уханенко