ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 р.	Справа № 520/11040/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., м. Харків по справі № 520/11040/2020
          за позовом       Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України  
          до       Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)      третя особа         ОСОБА_1 
          про визнання дій протиправними та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2020 року Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України (далі – Східне регіональне управління ДПС України, позивач) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) ( далі – Управління, відповідач), третя особа - ОСОБА_1 ,  в якому просило:
- визнати незаконними дії заступника начальника управління-начальника відділу примусового виконання рішень Управління Дилбаряна А.А. щодо винесення постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження від 20.07.2020 ВП №60752847;
- скасувати постанову заступника начальника управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 адміністративний позов залишено без задоволення. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Східне регіональне управління подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідачем до суду не надано жодних документів, які стосуються проведення перевірки виконавчого провадження №60752847 та, зокрема, постанови про витребування матеріалів виконавчого провадження, проведення якого є обов`язковим відповідно до вимог Порядку витребування та проведення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 01.12.2004 № 136/5 ( далі – Порядок № 136/5).
В автоматизованій системі виконавчого провадження (далі – АСВП) відсутні документи щодо витребування та перевірки виконавчого провадження № 60752847.Наданий Східним регіональним управлінням ДПС України лист від 18.12.2019 містить достатню та вичерпну інформацію щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 по справі № 520/7799/19 та учасниками виконавчого провадження оскаржений не був. Зауважив, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку боржника самовільно надавати на підтвердження виконання рішення суду платіжні доручення та будь-які документи. Крім того, жодних запитів від виконавця про витребування будь-яких інших документів, що свідчили б про факт виконання рішення суду під час виконавчого провадження до Східного регіонального управління не надходило. Вказав, що скаржником ОСОБА_1 порушено десятиденний строк оскарження дій державного виконавця, визначений Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII ( далі – Закон № 1404). 
18.11.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження по справі № 520/11040/2020.
18.11.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
          Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорені сторонами.
11.09.2019 рішенням Харківського окружного адміністративного суду зобов`язано Східне регіональне управління ДПС України здійснити нарахування та виплату середнього заробітку ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні з 01.01.2016 по 12.07.2019.
27.11.2019 Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України звернулось до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про роз`яснення рішення.
02.12.2019 постановою відповідача відкрито виконавче провадження № 60752847 з виконання виконавчого листа у справі 520/7799/19 в частині зобов`язання Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.01.2016 по 12.07.2019.
17.12.2019 на виконання рішення суду позивачем перераховано ОСОБА_1 111009.74 грн., про що листом від 18.12.2019 № 11/7365 повідомлено головного державного виконавця ГТУ юстиції у Харківській області
03.01.2020 відповідач листом № 11/Б-239/24 повідомив про виконання рішення суду у справі 520/7799/19 стягувача.
01.04.2020 за результатом розгляду наданих документів, з урахуванням положень п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону № 1404, відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження 60752847.
20.07.2020 заступником начальника управління начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відповідно до ст. 74 Закону № 1404, проведено перевірку законності виконавчого провадження 60752847 з примусового виконання виконавчого листа №520/7799/19, виданого 26.11.2019 Харківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.01.2016 по 12.07.2019.
За наслідками даної перевірки прийнято постанову, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 01.04.2020, та зобов`язано державного виконавця Пікулу В.Ю. привести виконавче провадження у відповідність до вимог Закону №1404. 
21.07.2020 відповідачем винесено постанову, якою відновлено виконавче провадження 60752847 з примусового виконання виконавчого листа №520/7799/19, виданого 26.11.2019 Харківським окружним адміністративним судом.
Вважаючи постанову Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 20.07.2020 про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 01.04.2020 протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 01.04.2020 винесена передчасно без з`ясування усіх обставин справи, а тому постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження від 20.07.2020 є законною та такою, що не підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Приписами ч.2-3 ст.14 КАС України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню визначені Законом № 1404.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі  ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Частина 1 ст. 18 Закону № 1404 зазначає, що  виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пункт 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404 вказує, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
За приписами п.9 ч.1 статті 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Частиною 2 вказаної статті визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону № 1404 рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
Частиною 5 вказаної статті визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону № 1404 підлягають примусовому виконанню визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 № 512/5 (далі -  Інструкція № 512/5)
Відповідно до абз.6, 7 п.1 розділу ХІІ Інструкції № 512/5 ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) перевірити законність виконавчого провадження мають право: начальник управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень цього управління та відділах державної виконавчої служби, що йому підпорядковані;
начальник відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.
Так п.7 р.ХІІ Інструкції № 512/5 (у ред. на момент проведення перевірки) визначено, що про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова, у якій зазначаються: підстави перевірки виконавчого провадження; строки проведення перевірки; у мотивувальній частині - номер виконавчого провадження, реквізити виконавчого документа, дата відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, який здійснює (здійснював) виконання, коротко зміст проведених виконавчих дій та їх відповідність вимогам чинного законодавства з посиланням на відповідну норму Закону; у резолютивній частині - висновок з урахуванням вимог законодавства щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні, у разі оскарження дій (бездіяльності) начальника органу державної виконавчої служби - щодо його дій, визначаються особа, яку зобов`язано вжити заходів щодо усунення порушень законодавства (у разі їх виявлення), особа, на яку покладено здійснення контролю за виконанням цієї постанови; строк виконання постанови; коло осіб, яким надсилаються копії постанови; інша необхідна інформація.
Якщо посадовою особою, зазначеною в абзацах третьому, п`ятому та шостому пункту 1 цього розділу, прийнято рішення про скасування постанови або іншого процесуального документа (або їх частини), винесених у виконавчому провадженні в резолютивній частині постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження, зазначається постанова або документ, який скасовується (частина, яка скасовується). 
Судовим розглядом встановлено, що заступником начальника Управління – начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській обл. Східного міжрегіонального управління МінЮст (м.Харкова) Дилбаряном А.А. розглянуто скаргу ОСОБА_1 в порядку ст. 74 Закону №1404 та винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження від 20.07.2020 ВП № 60752847, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 01.04.2020 ВП 60752847 та зобов`язано державного виконавця Відділу Пікулу В.Ю. у день отримання даної постанови усунути порушення та привести виконавче провадження ВП № 60752847 у відповідність до вимог Закону № 1404, Інструкції № 512/5, Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження та негайно вжити всіх заходів, направлених на фактичне, у повному обсязі виконання рішення.
Підставою для винесення оскаржуваної постанови слугувала неможливість встановлення факту виконання чи невиконання рішення суду у відповідності до виконавчого листа №520/7799/19, виданого 26.11.2019 Харківським окружним адміністративним судом, оскільки боржником в підтвердження факту виконання вказаного судового рішення не надано копій платіжних доручень про перерахування коштів стягувачу та копії розпорядження про нарахування середнього заробітку, а лише направлено лист, яким Східне регіональне управління повідомило про виконання даного рішення суду.
Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, що підтверджують факт виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 у справі №520/7799/19, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова державного виконавця про закінчення провадження від 01.04.2020 ВП № 60752847 винесена передчасно, без з`ясування усіх обставин по справі, а відтак визнає законною оскаржувану постанову від 20.07.2020 ВП № 60752847, якою її скасовано.
Твердження відповідача про те, що наданий ним лист від 18.12.2019 містить достатню та вичерпну інформацію щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 по справі № 520/7799/19  колегія суддів вважає помилковим, оскільки належним та допустим доказом виплати ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу є відповідний первинний документ бухгалтерського обліку, яким підтверджується факт сплати відповідної суми заборгованості, яким зокрема є платіжне доручення, а не лист відповідного контролюючого органу.
Доводи Східного регіонального управління про те, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку боржника самостійно надавати на підтвердження виконання рішення суду платіжні доручення та будь-які документи, колегія суддів визнає безпідставними оскільки відсутність такого обов`язку не доводить законність винесеної державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, який в силу приписів п.3 ч.3 ст. Закону № 1404 має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, що не було зроблено державним виконавцем та підтверджується самим позивачем. 
Доводи апелянта щодо неприйняття відповідачем постанови про витребування виконавчого провадження з посиланням на п.2.3. Порядку № 136/5 колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки приписи вказаної норми передбачають необхідність витребування завершених виконавчих проваджень у разі оскарження постанови начальника підпорядкованого органу ДВС, винесеної за результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця, інших 
посадових осіб ДВС, тоді як в даному випадку оскарженню підлягала постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження до його начальника – заступника начальника управління- начальника відділу примусового виконання.
Крім того, колегія суддів зазначає, що нормами п.1 розділу XII Інструкції № 512/5 визначено перелік осіб, які мають право перевірити законність виконавчого провадження. 
За приписами абз.2, 4 вказаного пункту директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України має право перевірити виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділі примусового виконання рішень в районі міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві, відділах примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень, відділах державної виконавчої служби; начальник управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень в районі міста Києва цього управління;
Положеннями абз.1-2 п.3 розділу ХІІ Інструкції № 512/5 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що перевірка законності виконавчого провадження посадовими особами, зазначеними в абзацах другому та четвертому пункту 1 цього розділу, проводиться на підставі матеріалів виконавчого провадження або їх копій, які підлягають витребуванню з відповідного органу державної виконавчої служби. Про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів відповідною посадовою особою виноситься вмотивована постанова.
Тобто вірними є висновки суду першої інстанції, що винесення постанови про витребування виконавчого провадження передбачено лише для перевірки, яка проводилася директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та начальником управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві, а не заступником начальника Управління – начальником відділу примусового виконання рішень, що мало місце у спірних правовідносинах. 
Доводи апелянта щодо пропуску ОСОБА_1 десятиденного строку оскарження, визначеного ч.5 ст. 74 Закону № 1404 колегія суддів також відхиляє, оскільки про винесення постанови державного виконавця від 01.04.2020 ВП №60752847 про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_1 стало відомо після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження – 18.06.2020, а скаргу про скасування вказаної постанови ним було направлено засобами поштового зв`язку - 23.06.2020, що підтверджується поштовою квитанцією №215600426655, копія якої міститься в металах справи, тобто в межах 10 робочих днів, з дня коли він дізнався про порушення своїх прав та інтересів.
Посилання позивача на обізнаність ОСОБА_1 про виконання рішення суду на підставі листа від 03.01.2020 № 11/Б-239/24 щодо суми нарахованого середнього заробітку колегія суддів до уваги не бере, оскільки жодних доказів отримання його скаржником матеріали справи не містять. 
Відсутність відповідних документів в АСВП також не свідчить про протиправність оскаржуваної постанови. 
Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з приписами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року по справі №520/11040/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    О.М. Мінаєва