УХВАЛА

19 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 646/4174/19
адміністративне провадження № К/9901/30530/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Мацедонської В.Е., Білак М.В.
перевіривши касаційну скаргу інспектора роти № 3 батальйону № 1 управління патрульної поліції Полтавської області БПП у м. Кременчук лейтенанта поліції Бідного Ігоря Сергійовича на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 26     жовтня 2020 року у справі № 646/4174/19 за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3, батальйону № 1 УПП Полтавської області БПП у м. Кременчук лейтенанта поліції Бідного Ігора Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти № 3, батальйону № 1 УПП Полтавської області БПП у м. Кременчук лейтенанта поліції Бідного Ігора Сергійовича, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1224481 від 12 червня 2019 року, якою  позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 255,00 грн.
11 листопада 2019 року рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова позовні вимоги задоволено.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1224481 від 12 червня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП, закрито справу про адміністративне правопорушення.
13 липня 2020 року постановою Другого апеляційного адміністративного суду скасовано рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2019 року у справі № 646/4174/19. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.
Інспектор роти №3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Бідного І.С. звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про вирішення питання щодо судових витрат в порядку статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України.
26 жовтня 2020 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду у задоволенні заяви інспектора роти № 3 батальйону № 1 управління патрульної поліції Полтавської області БПП у м. Кременчук лейтенанта поліції Бідного Ігоря Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у справі № 646/4174/19 - відмовлено.
На зазначену ухвалу суду апеляційної інстанції відповідачем подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 13 листопада 2020 року.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із частиною третьою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Приймаючи ухвалу про відмову ухвалити додаткове судове рішення, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що положення статті 139 КАС України не передбачають можливості відшкодування суб`єкту владних повноважень витрат на сплату судового збору.
Вирішуючи питання стосовно відшкодування судових витрат у даній справі, суд апеляційної інстанції наголосив, що особою, яка звернулась із відповідним клопотання є відповідач суб`єкт владних повноважень.
Аналіз положень статті 139 КАС України свідчить, що у разі ухвалення судового рішення на користь суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з позивача лише здійснені ним документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.
Так, за загальним правилом розподілу судових витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Однак, відповідачу - суб`єкту владних повноважень можуть компенсуватись лише документально підтвердженні витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, оскільки суб`єкт владних повноважень повинен нести усі ризики, пов`язані з прийняттям ним рішень, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності, у тому числі необхідність відстоювати правомірність своєї поведінки в адміністративному суді.
Таким чином, враховуючи, що відповідачем згідно з матеріалами справи сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги, втім інших витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз ним не здійснювалось, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Інспектора роти № 3 батальйону № 1 управління патрульної поліції Полтавської області БПП у м. Кременчук лейтенанта поліції Бідного І.С. про ухвалення додаткового рішення у справі.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення у справі відповідно до статті 252 КАС України.
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та тлумачення на власний розсуд норм КАС України та Закону України «Про судовий збір», що виключає можливість перегляду судових рішень з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Згідно з частиною другою статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Аналіз правових норм та обставин справи доводить про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження, оскільки правильне застосування судом  апеляційної інстанції статтей 139 та 252 КАС України при ухваленні оскаржуваного рішення є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо його застосування, а тому касаційна скарга відповідача є необґрунтованою.
На підставі викладеного, керуючись частиною другою статті 328, пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України, Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою інспектора роти № 3 батальйону № 1 управління патрульної поліції Полтавської області БПП у м. Кременчук лейтенанта поліції Бідного Ігоря Сергійовича на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 26     жовтня 2020 року у справі № 646/4174/19 за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3, батальйону № 1 УПП Полтавської області БПП у м. Кременчук лейтенанта поліції Бідного Ігора Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Н. В. Шевцова          
Судді                                                                                                     В. Е. Мацедонська
                                                                                                    М.В. Білак