ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Справа № 33/807/732/20 Головуючий в 1-й інстанції – Пивоварова Ю.О.
Єдиний унікальний № 331/2463/20 
Категорія - ст. 130 ч.1 КУпАП                 Доповідач в 2-й інстанції – Білоконев В.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
16 жовтня 2020 року                                                м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Ференець О.Є., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2020 року у відношенні ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:
постановою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП притягнуто  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
 
Також постановлено стягнути з  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Як зазначено в постанові, 26 червня 2020 року о 05 год. 07 хв. на перехресті вул. Нижньодніпровської та вул. Прибережна автомагістраль у м. Запоріжжі, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи з явними ознаками наркотичного сп`яніння: почервоніння очей, зіниці очей, які не реагують на світло, блідість шкіри, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1  з висновками, викладеними в постанові, не погоджується та вважає постанову суду незаконно та необґрунтованою.
Заперечує проти вказаних в постанові ознак наркотичного сп`яніння, з якими він перебував під час його зупинки: почервоніння очей, вважає, що це не є ознакою наркотичного сп`яніння; зіниці очей, які не реагують на світло, також не визначені Інструкцією як ознака сп`яніння; блідість шкіри — ще одна ознака, яка свідчить про сп`яніння лише в уяві поліцейського, з чим з невідомої йому причини погодився суд;  поведінка, що не відповідає обстановці — показник суб`єктивний. Ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в інших матеріалах, долучених до справи, поліцейський не пояснив, які саме ознаки його поведінки він оцінив як неадекватні. З фрагментів відеозапису, що досліджувалися в судовому засіданні, він не побачив нічого дивного в своїх діях. Більш того, після зупинки його транспортного засобу він попередив патрульних, що був терміново викликаний на роботу і дуже поспішає, тому будь-які ознаки роздратування, викликані вочевидь необґрунтованою спробою затримати його на кілька годин, навіть якби їх виявили, цілком відповідали обстановці.
Стверджує, що в момент керування транспортним засобом і подальшого спілкування з патрульними був абсолютно тверезий, в справі фактично є два докази - твердження поліцейського та його пояснення. Свідки в своїх поясненнях свідків письмово свою позицію щодо його стану не виклали, він заявляв клопотання щодо їх допиту в суді, але клопотання не було задоволено. Працівника поліції, що склав протокол про адміністративне правопорушення, було викликано, але він не з`явився до суду.
Крім того, зауважує, що відеозапис, який взято у якості доказу його провини, є уривчастим, на жодному з вказаних фрагментів не зафіксовано тієї обов`язкової обставини, після встановлення якої подальші дії поліцейського можна вважати законними, а саме, виявлення в нього ознак наркотичного сп`яніння. 
Не видно з відеозапису також і обставин, які б підтверджували дійсне відсторонення його від керування транспортним засобом, обов`язкового в разі відмови вірогідно нетверезового водія від проходження огляду. Відсутність на відеозаписі фрагменту, який фіксує ці події, мала б викликати у судді сумніви щодо його винуватості, однак і в даному випадку цього не сталося.
Зауважує, що відеозапис не містить моменту роз`яснення його прав, передбачених стт.ст.55, 56, 59, 63 Конституції України, ст.268 КпАП та інших відомостей, визначених пунктом 11 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1378, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 р. за № 1496/27941.
Також він отримав від поліцейського замість передбаченої законом копії протоколу про адміністративне правопорушення - копію нечитаємого документу, що є грубим порушенням патрульними встановленої процедури оформлення відповідної події, що фактично надала правоохоронцям право згодом дописати в оригінал протоколу будь-яку інформацію, на власний розсуд, а його позбавила права належним чином захистити свої права в суді. 
Просить постанову суду скасувати, а провадження закрити на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 , захисника Ференець О.Є., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею ст. 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясовується, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності. 

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України,  водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. п. 2, 3, 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року за№1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння-порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. п. 6, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 

З огляду на встановлені суддею суду першої інстанції обставини справи, які викладені в оскаржуваній постанові, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і є доведеною, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції. 

       В судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_1  пояснив, що він працює у кафе. О п`ятій годині ранку він їхав на роботу та дуже поспішав. Був зупинений працівниками поліції через перевищення швидкості руху. Він визнав це порушення, був згодний сплатити штраф. Потім поліцейські звинуватили ОСОБА_1 в тому, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння та констатували необхідність їхати до медичного закладу для проходження обстеження. ОСОБА_1 зазначив, що поспішає, тому відмовився їхати в лікарню. Був згодний пройти тест на місці, однак поліцейські відмовили та склали протокол про адміністративне правопорушення. При цьому, зазначив, що поліцейські йому нічого не роз`яснювали, про наслідки відмови від проходження обстеження не повідомляли, відеозапис подій має переривання, а обставини його огляду та наявність ознак наркотичного сп`яніння взагалі відсутні, тому у поліцейських не було підстав направляти його на будь-які обстеження.

Так, незважаючи на невизнання ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, вона підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 298311 від 26.06.2020 року; рапортом лейтенанта поліції Сологуб Є.О. від 26.06.2020 року щодо обставин зупинки транспортного засобу «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 ; направленням на огляд до КНП «ОКЗНПД» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 26.06.2020 року, у якому зазначено, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння: почервоніння очей, зіниці очей, які не реагують на світло, блідість шкіри, поведінка, що не відповідає обстановці, а також, що водій від проходження огляду відмовився; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 26.06.2020 року, згідно яких ОСОБА_1 у їх присутності відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння; довідкою старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП в Запорізькій області ДПП майора поліції Тонковської О, згідно якої ОСОБА_1 документований посвідченням водія НОМЕР_2 від 12.05.2018 року; витягом з підсистеми “Адмінпрактика” щодо порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що працівниками патрульної поліції було дотримано всіх вимог, визначених «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 року № 1376. 

Дослідивши в судовому засіданні наведені докази суддя суду першої інстанції згідно до вимог ст. 252 КУпАП надав їм належну оцінку, перевіривши відповідно до ст. 251 КУпАП їх на предмет належності та допустимості, у зв`язку з чим вірно встановив фактичні обставини справи щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому суддею виконані вимоги ст. ст. 280, 283 КпАП України і повно, всебічно розглянуті всі обставини справи, дотримані вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення, викладені мотиви, на яких ґрунтується висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Доводи апелянта щодо відсутності в його діях події та складу адміністративного правопорушення, не спростовують висновків судді, оскільки згідно протоколу про адміністративне правопорушення, останній порушив вимоги п.2.5 ПДР, який зобов`язує особу на вимогу робітника поліції пройти у встановленому законом порядку медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Доводи апелянта з приводу того, що почервоніння очей, не є ознакою наркотичного сп`яніння; зіниці очей, які не реагують на світло, також не визначені Інструкцією як ознака сп`яніння; блідість шкіри — ще одна ознака, яка свідчить про сп`яніння лише в уяві поліцейського, поведінка, що не відповідає обстановці — показник суб`єктивний, з огляду на встановлені обставини вчинення вказаного адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки не є істотними або такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що судом першої інстанції не було вжито всіх необхідних дій з приводу явки в судове засідання свідків, що призвело до неповноти судового розгляду, є хибними. 
Так, на підставі ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; розумні строки розгляду справи судом.
В ст. 22 КПК України вказано, що кримінальне провадження (в даному випадку адміністративне провадження) здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно ст. 327 КПК України неприбуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального (в даному випадку адміністративного) провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального (в даному випадку адміністративного) провадження у забезпеченні осіб шляхом здійснення судового виклику.
Так, як вбачається  з матеріалів справи, а саме з письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 26.06.2020 року (а.с. 4,5), ставити під сумнів які підстав не вбачається, встановлено, що обидва були свідками того, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі у лікаря нарколога у встановленому законом порядку, що також підтверджується відеозаписом на диску з камери патрульного поліцейського, доданого до матеріалів справи, де патрульний поліцейський звертає увагу на те, що присутні свідки. Зазначені пояснення є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою та сумнівів не викликають, у зв`язку з чим у суд першої інстанції не було потреби ставити їх під сумнів та перевіряти. 

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що, по-перше, в матеріалах адміністративного провадження відсутні обставини, які свідчать про те, що суд першої інстанції відмовив у клопотанні сторони захисту про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також поліцейського. Більш того, з матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції приймав заходи про виклик поліцейського (а.с.23-24), а по-друге, згідно Конституційного принципу змагальності обов`язок забезпечення свідків покладається на сторону адміністративного провадження, яка заявила про це клопотання.

Доводи апелянта з приводу того, що відеозапис, який взято у якості доказу його провини, є уривчастим, на жодному з вказаних фрагментів не зафіксовано тієї обов`язкової обставини, після встановлення якої подальші дії поліцейського можна вважати законними, а саме, виявлення в нього ознак наркотичного сп`яніння, є також необґрунтованими.

Так, на відеозаписі подій, який міститься в матеріалах справи та який було переглянуто у судовому засіданні першої інстанції, зафіксовано, що о 05:07 год. поліцейські перевіряють документи ОСОБА_1 . Водія було зупинено через інше порушення, а саме – перевищення швидкості руху. О 05:16 год. водій пояснює, що узяв автомобіль одноразово, аби проїхатись на ньому. О 05:28 год. на місце зупинки запрошують свідків, в їх присутності ОСОБА_1 пропонують пройти обстеження у закладі охорони здоров`я, водій відмовляється. О 05:30 год присутній вже інший понятий, водій знову відмовляється пройти обстеження. Водія відстороняють від управління транспортним засобом. 

Зміст відеозапису, який міститься на диску з нагрудної камери поліцейського є достатнім для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, а саме порушення вимог п.2.5 ПДР, який зобов`язує особу на вимогу робітника поліції пройти у встановленому законом порядку медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та який в присутності двох свідків відмовляється виконати цю вимогу.

Доводи апелянта з приводу того, що не видно з відеозапису також і обставин, які б підтверджували дійсне відсторонення його від керування транспортним засобом також є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з самого протоколу про адміністративне правопорушення сам ОСОБА_1 в своїх поясненнях підтверджує, що від керування його відсторонено, про повторність попереджено.

Доводи апелянта з приводу того, що відеозапис не містить моменту роз`яснення його прав, передбачених стт.ст.55, 56, 59, 63 Конституції України, ст.268 КпАП та інших відомостей, визначених пунктом 11 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1378, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 р. за № 1496/27941 також є необґрунтованими, та спростовуються матеріалами справи, оскільки, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, міститься його підпис і зауважень з цього приводу в протоколі з боку ОСОБА_1 не міститься.

Доводи апелянта з приводу того, що він отримав від поліцейського замість передбаченої законом копії протоколу про адміністративне правопорушення - копію нечитаємого документу, що є грубим порушенням патрульними встановленої процедури оформлення відповідної події, що фактично надала правоохоронцям право згодом дописати в оригінал протоколу будь-яку інформацію, на власний розсуд, а його позбавила права належним чином захистити свої права в суді, є голослівними, оскільки ніяким чином не підтверджуються, тому не заслуговують на увагу.

Отже, суд першої інстанції при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 належним чином врахував та достатньо вмотивував обставини цього адміністративного правопорушення.

Що ж стосується інших доводів, наведених в апеляційній скарзі, то вони також не спростовують належності та допустимості наведених вище доказів та не містять в собі достатніх даних для висновку про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, в тому числі через його невідповідність нормам чинного законодавства, порушення яких призвело або могло призвести до неправильного застосування норм процесуального або матеріального права, як про це безпідставно зазначається в апеляційній скарзі.
Таким чином, апеляційні вимоги ОСОБА_1 щодо закриття справи про адміністративне правопорушення відносно нього на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, не можуть бути задоволені, оскільки, в апеляційному порядку перевірено, що водій ОСОБА_1 дійсно порушив вимоги п. 2.5 ПДР, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин, постанова Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік, винесена з дотриманням вимог закону, тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду В.М. Білоконев
Дата документу  Справа № 331/2463/20