Постанова
Іменем  України
 
25 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/35763/18
 
провадження № 61-21312 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,                    Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року у складі судді Осаулова А. А. та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Лапчевської О.Ф., Болотова Є. В.,                 Музичко С. Г.,
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») про зобов`язання провести перерахунок залишку грошового зобов`язання.
Позовна заява мотивована тим, що 19 червня 2014 року між ним                              та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 58/П/79/2008-840-реф,                   за умовами якого він, як позичальник, отримав від банка кредит                                  у розмірі 2 173 932,60 грн, зі сплатою 5 % річних, терміном до 13 серпня             2030 року. 19 червня 2014 року на забезпечення виконання зобов`язань                  за вказаним кредитним договором між банком та ним укладено іпотечний договір, за умовами якого він, як іпотекодавець, передав банку в іпотеку земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 17 вересня 2008 року.  
Згідно з розрахунковими квитанціями він на виконання умов кредитного договору здійснював розрахунки з банком, ним сплачено по кредиту                             у загальному розмірі 1 872 213,02 грн.
01 лютого 2018 року на підставі положень Закону України «Про звернення громадян» він звернувся до банку із заявою, в якій просив відповідно до пункту 5.4.2 договору надати відомості щодо суми грошового зобов`язання             за вищевказаним кредитним договором станом на 01 лютого 2018 року. 
06 лютого 2018 року банк надав відповідь на зазначену заяву, в якій вказав, що 05 червня 2018 року відносно ПАТ КБ «Надра» розпочато процедуру ліквідації, а запитувана ним інформація може бути надана на платній основі, кошти з 05 червня 2015 року на виконання умов кредитного договору мають перераховуватись на рахунок, який є відмінним від того, що вказаний                    у самому кредитному договорі. Зі змісту цього листа банку не вбачається,            що рахунок № НОМЕР_1 є накопичувальним.
Вважав, що з 05 червня 2015 року виникло прострочення кредитора у зв`язку              з неповідомленням йому належних реквізитів накопичувального рахунку,            на який ним мали здійснюватися платежі на виконання кредитного договору від 19 червня 2014 року, а також у зв`язку з ухиленням від надання інформації згідно з пунктом 5.4.2 кредитного договору. 
Таким чином, є неправомірним нарахування банком з 05 квітня 2015 року штрафів, пені та інших штрафних санкцій. Укладеним між сторонами кредитним договором не передбачено повідомлення про будь-які зміни щодо виконання зобов`язань сторонами договору шляхом розміщення інформації на сайті банку, він не користується інтернетом. 
З урахуванням викладеного  ОСОБА_1 просив суд зобов`язати                              ПАТ КБ «Надра» провести перерахунок залишку його грошового зобов`язання за кредитним договором від 19 червня 2014 року № 58/П/79/2008-840-реф без урахування з 05 квітня 2015 року штрафів, пені та процентів.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року                    позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні докази порушення прав позивача банком. З початку процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра»кошти, які були сплачені  ОСОБА_1 , як позичальником, були зараховані на відповідний рахунок у банку на погашення кредиту. Таким чином, відсутні докази існування обставин, унаслідок яких позивач не міг би виконати зобов`язання за кредитним договором. 
Крім того, позивачем не доведено, що саме банк, який перебуває на стадії ліквідації, зобов`язаний повідомляти позичальнику реквізити накопичувального рахунку неплатоспроможного банку. Вказана інформація наявна на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яким                                  у встановленому законом порядку повідомлено клієнтів про початок процедури ліквідації банку.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року апеляційна скарга представника  ОСОБА_1 -   ОСОБА_2 - залишена без задоволення, судове рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів порушення його прав, сплачені ним кошти були зараховані банком на погашення заборгованості за кредитним договором, інформація щодо початку процедури ліквідації банку та реквізити накопичувального рахунку неплатоспроможного банку, у встановленому законом порядку, була наявна на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 
03 липня 2015 року на сайті ПАТ КБ «Надра» були розміщені реквізити для сплати заборгованості, а 17 грудня 2015 року на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб опубліковано інформацію про зміну реквізитів накопичувального рахунку. Отже, зобов`язання банка щодо здійснення процедури ліквідації та повідомлення про це своїх клієнтів шляхом розмішення оголошення на офіційних джерелах засобів масової інформації були виконані у повному обсязі та у межах наданих повноважень.
ОСОБА_1 отримав від банку інформацію, яка може бути надана на письмове звернення громадян відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян». Банком було роз`яснено позивачу, що для отримання детальної інформації про стан грошового зобов`язання він може звернутися до відділення ПАТ КБ «Надра» за відповідною адресою, проте таким правом позивач не скористався.
Ураховуючи викладене, банк не створив для позивача, як клієнта                                  ПАТ КБ «Надра», умов, які б могли унеможливити виконання його грошових зобов`язань, тобто відсутні докази існування прострочення кредитора. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                   від 26 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 761/35763/18 з Шевченківського районного суду м. Києва. 
У січні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 листопада 2020 року справу передано судді-доповідачеві. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що відповідачем не було повідомлено письмово позивача про зміну реквізитів, хоча ОСОБА_1 звертався з відповідним листом до банку. Таким чином, банком було допущено прострочення кредитора, унаслідок чого протиправним                                є нарахування ПАТ КБ «Надра» з 05 квітня 2015 року штрафів, пені та процентів. 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
2.                 Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Судом установлено, що 19 червня 2014 року між ОСОБА_1 та                                        ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 58/П/79/2008-840-реф,                   за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 2 173 932,60 грн,                   зі сплатою 5 % річних, терміном до 13 серпня 2030 року. 19 червня 2014 року на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між сторонами укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 ,               як іпотекодавець, передав банку в іпотеку земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1 ,        що належить останньому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 17 вересня 2008 року. 
На підставі постанови Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію                          ПАТ КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Згідно з вказаним рішення Фонду було розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначено уповноважену особу Фонду на його ліквідацію.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб               від 03 листопада 2016 № 2342 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» до 03 червня 2020 року з відповідним продовженням повноважень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строком на два роки.
Інформація про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду була опублікована у газеті «Голос України» від 12 червня 2015 року № 103 (6107). Крім того, на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було опубліковано інформацію про запровадження ліквідаційної процедури щодо ПАТ КБ «Надра».
03 липня 2015 року на офіційному сайті ПАТ КБ «Надра» були розміщені реквізити для сплати заборгованості, а 17 грудня 2015 року на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб опубліковано інформацію про зміну реквізитів накопичувального рахунку.
Згідно з частинами першою та другою статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.
Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга         статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ураховуючи викладене, суди, встановивши фактичні обставини у справі,              від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що сплачені позивачем кошти були зараховані банком на погашення заборгованості                  за кредитним договором, інформація щодо початку процедури ліквідації банку та реквізити накопичувального рахунку неплатоспроможного банку,                          у встановленому законом порядку, була наявна на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тобто відповідачем було виконано обов`язок щодо повідомлення своїх клієнтів про здійснення процедури ліквідації, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.
Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що ОСОБА_1  отримав від банку інформацію, яка може бути надана на письмове звернення відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян». Крім того, банком було роз`яснено позивачу його право на звернення до відділення               ПАТ КБ «Надра» для отримання детальної інформації про стан грошового зобов`язання за укладеним з ним кредитним договором, проте ОСОБА_1 цим правом не скористався.
Ураховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку про те, що позивачем належними та допустимими докази не доведено порушення його прав відповідачем. 
Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких                        не є обов`язковим для неї.
Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.
Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що                          не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування чергових платежів, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.
Верховний Суд звертає увагу на те, що позовна вимога про зобов`язання провести перерахунок залишку грошового зобов`язання без урахування штрафів, пені та процентів за кредитним договором від 19 червня 2014 року    № 58/П/79/2008-840-реф, є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення його права, які, до того ж, є безпідставними.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року                 у справі № 320/8618/15-ц, провадження № 61-4393 сво 18.
Доводи касаційної скарги про те, що банком було допущено прострочення кредитора на увагу не заслуговують, оскільки відповідними доказами позивачем не підтверджені, що є його процесуальним обов`язком (статті 12,   81 ЦПК України). Крім того, позивач мав право виконати зобов`язання                      за кредитним договором шляхом внесенням боргу у депозит нотаріуса згідно з положеннями статті 537 ЦК України, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 709/1089/17, провадження № 61-12745 сво 18.
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року           та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
                                                                                                                        Г. В. Коломієць
 
Д. Д. Луспеник