ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/595/20  Номер провадження 22-ц/814/2196/20	Головуючий у 1-й інстанції Лизенко А. В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Одринської Т.В.
суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 
на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2020 року, -
В С Т А Н О В И В:
У липні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписала заяву б/н від 19 листопада 2007 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві. Окрім того, відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
Відповідно до укладеного договору, остання отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, який в подальшому було збільшено до 2000,00 грн.
Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.
ОСОБА_1 ,   взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого, станом на 31 березня 2020 року, утворилась заборгованість у розмірі 342 992,05 грн., яка складається з: 1897,74 грн. заборгованості за тілом кредиту, 336042,65 грн. загальний залишок за відсотками, 5051,66 грн. нарахована пеня.
Посилаючись на викладене, та скориставшись своїм правом АТ КБ «ПРИВАТБАНК», просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту – 1897,74 грн та залишок за відсотками за період з 19.11.2007 по 31.12.2018р. у розмірі 132 354,22 грн, а всього - 134 251.96 грн.
Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитною заявою №б/н від 19 листопада 2007 року в загальній сумі 1897,74 грн, станом на 31 березня 2020 року (заборгованість за тілом кредиту)
У решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи. В іншій частині просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позичальниця, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєдналася до договору приєднання та погодилася з його умовами. При цьому, позивач вважає, що сторонами було погоджено всі істотні умови договору, у тому числі й відсотки, оскільки в анкеті-заяві від 19 листопада 2007 року, в розділі Банківські послуги визначено Кредитна картка «Універсальна», кредитний ліміт 250,00 грн, базова відсоткова ставка – 1,9% на міяць, однак суд не надав цьому належної уваги та дійшов помилкового висновку щодо непогодження сторонами цих умов. Окрім того, в день відкриття рахунку позичальник особисто 19 листопада 2007 року підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 пільгового періоду», та була ознайомлена з прикладом розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19 листопада 2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 250 грн., шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
У Заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість  ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, станом на 31 березня 2020 року, становить 342 992,05 грн., яка складається з: 1897,74 грн. заборгованості за тілом кредиту 336042,65 грн. загальний залишок за відсотками, 5051,66 грн. нарахована пеня. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту – 1897,74 грн та залишок за відсотками за період з 19.11.2007 по 31.12.2018р. у розмірі 132 354,22 грн, а всього - 134 251.96 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1  не виконувала умови договору в частині повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з останньої на користь позивача АТ КБ«ПРИВАТБАНК» суми заборгованості за тілом кредиту - 1897,74 грн.
Зважаючи на те, що позивач АТКБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами за період з з 19.11.2007 по 31.12.2018р. у розмірі 132 354,22 грн, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду саме в цій частині.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 132 354,22 грн., суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні Кредитного договору б/н від 19 листопада 2007 року сторонами не було погоджено умови щодо порядку, розмірів і строків погашення нарахованих відсотків за користування кредитним коштами. При цьому, суд дійшов висновку, що Умови та Правила надання банківських послуг, які визначають порядок, розміри та строки погашення заборгованості та встановлюють відповідальність позичальника за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов`язань, не можна вважати складовою Кредитного договору б/н від 19 листопада 2007 року, оскільки позивачем не надано доказів, що Умови та Правила надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, розуміла позичальниця при укладенні Договору та погодилась з ними.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до частини першої статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.
У Заяві позичальника від 19 листопада 2007 року зазначена процентна ставка у розмірі 1,9 % на місяць із розрахунку 360 днів у році, тобто 22,8% на рік (а.с. 23 зворот), а тому висновок суду першої інстанції про те, що сторонами не досягнуто згоди про розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами є помилковим та суперечить матеріалам справи, яким суд не надав належної правової оцінки.
Окрім того, в день відкриття рахунку позичальник особисто 19 листопада 2007 року підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 пільгового періоду», та була ознайомлена з прикладом розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.(а.с. 24 – зворот).
Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.
З матеріалів справи слідує, що згідно підписаної заяви б/н від 19 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 250 грн., отримавши платіжну картку  НОМЕР_1  та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, який сторонами було погоджено до 10/11. (а.с. 23 зворот)
Оскільки строк дії даного кредитного договору закінчується в останній день жовтня 2011 року, то у позивача наявні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом у період з 19 листопада 2007 року по жовтень 2011 року.
Позивачем до позовної заяви додано довідку про видачу ОСОБА_1 кредитних карток на підставі кредитного договору б/н, а саме: 5457….5166 зі строком дії до 10/15 та 5211…9470 зі строком дії до 12/15. В свою чергу, колегія суддів не може взяти до уваги зазначену довідку, оскільки в анкеті заяві від 19.11.2007 року сторонами було погоджено строк дії карти НОМЕР_1 виданої згідно вказаної заяви до 10/11. 
Крім того, з виписки по рахунку вбачається, що карткою 5457…..5166 відповідач користувалася та періодично знімала та вносила кошти на погашення кредиту, останній платіж на карту внесено 07.09.2010 року в сумі 150.00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що станом на час закінчення строку дії карти - 10/11, заборгованість була відсутня, на карті рахувалися власні кошти у розмірі 136,03 грн. (а.с.18 зворот).
Враховуючи, що на час закінчення строку дії договору (10/11) заборгованість по відсотках була відсутня, позовні вимоги банку в цій частині є недоведеними та задоволенню не підлягають.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин, колегія суддів, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що рішення районного суду слід змінити в частині визначених судом підстав для відмови в стягненні з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами, з мотивів викладених у даній постанові. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.
Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2020 року в частині підстав відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам - змінити.
Відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості по відсоткам з ОСОБА_1 – за недоведеністю.
В іншій частині рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текс постанови складено 27 жовтня 2020 року.
Головуючий суддя                         Т.В. Одринська 
Судді                         О.А. Лобов
                                                                               В.М. Триголов