ф
РІШЕННЯ
Іменем України

26 жовтня 2020 року 
Київ
справа №9901/72/19
адміністративне провадження №П/9901/72/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді Желєзного І.В.,
суддів: Берназюка Я.О., Стеценка С.Г., Стрелець Т.Г., Тацій Л.В.
за участю секретаря судового засідання Зейфман І.М.
представників позивачів Манойленко К.В.
представника відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу №9901/72/19 за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комісія з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя, ОСОБА_4 , про визнання протиправним, нечинним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди,
УСТАНОВИВ
І. ПРОЦЕДУРА
1. 08.02.2019 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі також - позивачі) звернулися до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя  (далі також - відповідач, ВРП), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комісія з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя, ОСОБА_4 , в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просять:
- визнати рішення Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 №142/0/15-19 «Про оголошення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» в Державній судовій адміністрації України» (на посаду Голови Державної судової адміністрації України та на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України) протиправним та нечинним повністю;
- скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 №142/0/15-19 «Про оголошення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» у Державній судовій адміністрації України» (на посаду Голови Державної судової адміністрації України та на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України);
- стягнути з Вищої ради правосуддя моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн на користь ОСОБА_2 ; 
- стягнути з Вищої ради правосуддя моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн на користь ОСОБА_3 . 
2. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2019 визначено колегію суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду даної справи у складі головуючого судді Гриціва М.І., суддів Берназюка Я.О., Гімона М.М., Мороз Л.Л. та Коваленко Н.В.
3. Ухвалою Верховного Суду від 13.02.2019 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено таку до судового розгляду.
4. Ухвалою Верховного Суду від 13.02.2019 відмовлено у забезпеченні позову за заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у справі за їх позовом до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, Комісія з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя, про визнання протиправним, нечинним та скасування рішення.   
5. 07.03.2019 від представника відповідача Пархацької Т.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву.
6. 11.03.2019 до суду надійшли заяви позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про збільшення розміру позовних вимог, зміну підстав позову та перехід до розгляд справи за правилами позовного провадження.
7. Ухвалою Верховного Суду від 11.03.2019 задоволено заяви представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про збільшення розміру позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди із Вищої ради правосуддя в розмірі по                 1 000 000,00 грн на користь кожного з позивачів та зміну підстав позову у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комісія з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя, про визнання протиправним, нечинним та скасування рішення. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
8. 27.03.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та зміну предмета позову.
9. У зв`язку з обранням судді ОСОБА_6 до Великої Палати Верховного Суду на підставі Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 № 13, що унеможливило його участь у розгляді позовних заяв, адміністративна справа №9901/72/19 передана на повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
10. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2019 для розгляду адміністративної справи №9901/72/19 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Желєзного І.В., суддів: Берназюка Я.О., Мороз Л.Л., Бучик А.Ю. та Рибачука А.І.
11. Ухвалою Верховного Суду від 29.05.2019 прийнято до провадження справу №9901/72/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Комісія з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя, про визнання протиправним, нечинним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди. Постановлено розгляд справи проводити спочатку за правилами загального позовного провадження.
12. Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, від 19.08.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
13. Ухвалою Верховного Суду від 21.10.2019 задоволено заяву судді Мороз Л.Л. про самовідвід, відведено її від участі у розгляді справи №9901/72/19, передано матеріали справи до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
14. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2019 для розгляду адміністративної справи №9901/72/19 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Желєзного І.В., суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Рибачука А.І. та Стеценка С.Г.
15. Ухвалою Верховного Суду від 09.12.2019 задоволено клопотання ОСОБА_4 про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача у даній справі.
16. Ухвалою Верховного Суду від 28.02.2020 задоволено заяви суддів Бучик А.Ю. та Рибачука А.І. про самовідвід, відведено їх від участі у розгляді справи №9901/72/19.
17. 03.03.2020 згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи №9901/72/19 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Желєзного І.В., суддів: Берназюка Я.О., Стеценка С.Г., Стрелець Т.Г. та Тацій Л.В.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
18. Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, Суд встановив наступні фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.
19. Рішенням Ради суддів України від 25.04.2014 № 16 згідно з пунктом 3 частини 5 статті 127, частини 2 статті 147 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі також - Закон № 2453-VI) та відповідно до Положення про Раду суддів України, затвердженого рішенням X позачергового з`їзду суддів України від 16.09.2010, призначено ОСОБА_7 на посаду Голови Державної судової адміністрації України. 
20. Відповідно до Наказу №188-к від 28.04.2014 «Про призначення ОСОБА_2 Головою Державної судової адміністрації України» останній приступив до роботи з 28.04.2014.
21. Рішенням Ради суддів України від 23.05.2014 № 32 згідно з пунктом 3 частини 5 статті 127 Закону № 245З-VI та відповідно до Положення про Раду суддів України, затвердженого рішенням X позачергового з`їзду суддів України від 16.09.2010, призначено ОСОБА_3 на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України. 
22. Відповідно до Наказу №277-к від 04.06.2014 «Про призначення ОСОБА_3 заступником Голови Державної судової адміністрації України» остання приступила до роботи з 04.06.2014.
23. 17.01.2019 Вища рада правосуддя ухвалила рішення №142/0/15-19 «Про оголошення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» у Державній судовій адміністрації», згідно з яким оголошено конкурс на зайняття посад державної служби категорії «А» в системі правосуддя Голови Державної судової адміністрації України та заступника Голови Державної судової адміністрації України із затвердженням умов проведення конкурсу; доручено голові Державної судової адміністрації України ОСОБА_2 та заступнику Голови Державної судової адміністрації України ОСОБА_3 продовжувати виконувати свої повноваження до призначення Голови Державної судової адміністрації України та його заступника відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
24. Умовами проведення конкурсу на зайняття посади Голови Державної судової адміністрації України, затвердженими рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 №142/0/15-19, встановлені, зокрема, наступні спеціальні вимоги до особи, яка претендує на посаду Голови Державної судової адміністрації України: освіта - вища освіта у галузі знань «Право», ступінь вищої освіти - магістр; досвід роботи - загальний стаж роботи не менше десяти років у галузі права, досвід роботи на посадах державної служби «А» чи «Б» не менше семи років.
25. Умовами проведення конкурсу на зайняття посади заступника Голови Державної судової адміністрації України, затвердженими рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 №142/0/15-19, встановлені наступні спеціальні вимоги до особи, яка претендує на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України: освіта - вища у галузі знань «Соціальні та поведінкові науки», «Управління та адміністрування», ступінь вищої освіти - магістр; досвід роботи - загальний стаж роботи не менше п`яти років у галузі фінансів, економіки, досвід роботи на посадах державної служби «А» чи «Б» не менше чотирьох років.
26. Згідно з витягом з протоколу №3 засідання Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 «за» ухвалення вказаного рішення проголосували 20 членів Ради, «проти» - 0, «не брали участі в голосуванні» - 0.
27. Листом Національного агентства з питань державної служби від 01.02.2019 №490/20-19 Вищій раді правосуддя запропоновано розглянути питання про скасування її рішення від 17.01.2019 №142/0/15-19 «Про оголошення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» у Державній судовій адміністрації України», оскільки законами України не передбачено оголошення конкурсу на посади державної служби, які не є вакантними.
28. На вказаний лист Голова Вищої ради правосуддя надав відповідь від 07.02.2019 №4790/0/9-19, згідно з якою Вища рада правосуддя вважає, що оскаржуване рішення ухвалене на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
29. З Протоколу № 2 засідання Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя від 15.02.2019 вбачається, що за результатами розгляду пункту 9 порядку денного вирішено визначити переможцем конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «А» в системі правосуддя Голови Державної судової адміністрації України ОСОБА_4 , а пункту 10 - визначити переможцем конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «А» в системі правосуддя заступника Голови Державної судової адміністрації України ОСОБА_8 .
30. Рішенням Вищої ради правосуддя №580/0/15-17 від 23.03.2017 вирішено перевести ОСОБА_4 , керівника секретаріату Вищої ради юстиції, на посаду керівника секретаріату Вищої ради правосуддя з окладом згідно зі штатним розписом.
31. Згідно з Наказом Вищої ради правосуддя №58-к від 23.03.2017 «Про здійснення повноважень керівника державної служби у Вищій раді правосуддя» ОСОБА_4 приступив до здійснення повноважень керівника державної служби у Вищій раді правосуддя з 23.03.2017.
32. З довідки Київської міської клінічної лікарні №1 №061/104-1066/07 від 12.04.2019 вбачається, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні неврології №2 Київської міської клінічної лікарні №1 з 02.04.2019 до цього часу.
ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН
33. У якості правовогого обґрунтування позовних вимог позивачі наводять наступні аргументи:
- посади Голови Державної судової адміністрації України, яку обіймає Холоднюк 3.В. із 28.04.2014, та його заступника, яку обіймає ОСОБА_3 із 04.06.2014, належать до посад державної служби та відносяться до категорії «А» (вищий корпус державної служби) та є безстроковими;
- ухвалюючи 17.01.2019 оскаржуване рішення, Вища рада правосуддя порушила спеціальний закон, який підлягав застосуванню в обов`язковому порядку, а саме Закон України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі також - Закон № 889-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а також правила, визначені в затвердженому його ж власним рішенням від 05.09.2017            № 2646/0/15-17 Положенні про проведення конкурсів для призначення на посади державних службовців у судах, органах та установах системи правосуддя, оскільки оголошення конкурсу на посаду державної служби відбувається виключно в тому разі, якщо посада державної служби, на зайняття якої конкурс оголошується, є вакантною на момент прийняття рішення про оголошення конкурсу. Натомість при ухваленні оскаржуваного рішення посади Голови та заступника Голови Державної судової адміністрації України не були вакантними;
- оголошення Вищою радою правосуддя конкурсу на зайняття невакантних посад Голови Державної судової адміністрації та його заступника позбавляє права позивачів на гарантовані державою умови для здійснення права на працю та рівну можливість у виборі професії, роду трудової діяльності та нівелює конституційну гарантію, передбачену частиною 6 статті 43 Конституції України, а саме: захист від незаконного звільнення;
- оспорюваним рішенням Вища рада правосуддя також затвердила умови проведення конкурсу на зайняття посад Голови та заступника Голови Державної судової адміністрації України, згідно з якими ввела спеціальні вимоги до осіб, які претендують на вказані посади, обмеживши конституційне право на доступ до державної служби позивачам, що у свою чергу порушило принцип рівності усіх перед законом та призвело до дискримінації громадян, у тому числі позивачів;
- після отримання інформації про призначення конкурсу на заміщення посад Голови Державної судової адміністрації України та його заступника на підставі оскаржуваного рішення позивачі втратили життєві орієнтири та цілі, оскільки виявилось, що їх компетентність та досвід виявилися непотрібними державі. Унаслідок стресу від протиправних дій відповідача у позивачів відбулося погіршення психологічного стану, яке виражається у різних змінах настрою, через що страждають взаємини позивачів з оточенням, зокрема, членами родин;
- наявний конфлікт інтересів у Голови секретаріату Вищої ради правосуддя       ОСОБА_4 . Так, згідно з розміщеним на офіційному сайті Вищої ради правосуддя Протоколом № 2 засідання Комісії при Вищій раді правосуддя від 15.02.2019 за результатами розгляду пункту 9 порядку денного було вирішено: «визначити переможцем конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «А» в системі правосуддя Голови Державної судової адміністрації України ОСОБА_4 ». Водночас останній станом на день оголошення конкурсу, на день проведення конкурсу обіймав посаду Керівника секретаріату Вищої ради правосуддя, до повноважень якого належить здійснення визначення умов проведення конкурсу та вимог до кандидатів на посаду, а також розробка проекту відповідного рішення Вищої ради правосуддя. Стосовно ОСОБА_4 . Національним агентством з питань запобігання корупції (далі також - НАЗК) складено протокол про вчинення правопорушення, передбаченого статтею 172-8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 12.08.2019 за наслідками розгляду даного протоколу ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення;
- при прийнятті рішення просять взяти до уваги висновок науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави та права            ім. В.М. Корецького НАН України від 25.04.2019 №126/75-е, висновок експерта у галузі права ОСОБА_9 від 13.04.2019, висновок Інституту законодавства Верховної Ради України щодо окремих питань процедури оголошення і проведення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» в Державній судовій адміністрації України.
34. Відповідач в обґрунтування своєї позиції зазначив наступне:
- Закон України «Про судоустрій і статус суддів» (далі також - Закон №1402-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обмежив строки перебування позивачів на посадах Голови Державної судової адміністрації України та заступника Голови Державної судової адміністрації України, які були призначені на вказані посади згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (далі     також - Закон №2453-VIII, в редакції, чинній на момент  призначення позивачів на вказані посади) безстроково, до моменту ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про призначення на них осіб відповідно до цього Закону;
- оскаржуване рішення ухвалено одноголосно всіма присутніми членами Вищої ради правосуддя та повноважним її складом, а отже прийняте в межах своїх повноважень та на підставі норм законодавства;
- системний аналіз законів України «Про судоустрій і статус суддів» та                       «Про державну службу» свідчить, що перший є спеціальним по відношенню до другого, регулює більш конкретні відносини;
- щодо посилань позивача на Положення про проведення конкурсів для призначення на посади державних службовців у судах, органах та установах системи правосуддя, затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 05.09.2017 №2646/0/15-17, вказує, що проведення конкурсів на зайняття посад державної служби категорії «А» в системі правосуддя до повноважень Вищої ради правосуддя не належить;
- повідомлення про невідповідність рішення відповідача вимогам законодавства від Національного агентства України з питань державної служби (далі також - НАДС) не надходило, відтак НАДС підтвердила відповідність цього рішення вимогам законодавства з питань державної служби;
- листи НАДС, які надійшли на адресу Вищої ради правосуддя, мали інформаційний характер, та не можуть бути оцінені судом як офіційна вимога НАДС про скасування рішення про оголошення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» у Державній судовій адміністрації;
- лист Головного науково-експертного управління апарату Верховної Ради України від 04.02.2019 №16/5-1 не є належним та достатнім доказом у даній справі, оскільки надання роз`яснень з питань застосування законодавства про державну службу в системі правосуддя не належить до повноважень апарату Верховної Ради України в цілому та Головного науково-експертного управління апарату Верховної Ради України зокрема; 
- згідно з частиною 4 статті 20 Закону №889-VІІІ особи, які претендують на зайняття посад державної служби категорії «А» мають відповідати типовим вимогам (включаючи спеціальні), затвердженим Кабінетом Міністрів України. Відповідні вимоги затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 №448 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №835). Розділ ІІ типових вимог до осіб, які претендують на зайняття посад державної служби категорії «А», передбачає можливість визначити спеціальні кваліфікаційні вимоги до кандидатів щодо освіти та досвіду роботи, тому Вища рада правосуддя, затвердивши такі, діяла в межах наданих їй повноважень. Установлення спеціальних кваліфікаційних вимог до кандидатів не можуть тлумачитися як дискримінація, оскільки можливість встановлення певних вимог прямо визначена законодавством;
- Закон України «Про судоустрій і статус суддів» набрав чинності 30.09.2016, тобто позивачі були повідомлені про строки виконання ними своїх повноважень - до призначення Голови Державної судової адміністрації України та його заступників відповідно до цього Закону, починаючи із цього часу, натомість вказують, що про нібито погіршення свого стану заявили лише після оголошення відповідного конкурсу;
- позивачі не довели факту заподіяння їм моральної шкоди на підставі належних та допустимих доказів;
- твердження щодо будь-якого впливу керівника секретаріату Вищої ради правосуддя ОСОБА_4 на прийняте Вищою радою правосуддя оскаржуване рішення ґрунтуються виключно на припущеннях та не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки член Вищої ради правосуддя у своїй діяльності є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання;
- подані представниками позивачів висновки науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави та права ім. В.М. Корецького        НАН України від 25.04.2019 №126/75-е, експерта у галузі права ОСОБА_9 від 13.04.2019, Інституту законодавства Верховної Ради України щодо окремих питань процедури оголошення і проведення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» в Державній судовій адміністрації України не можуть бути взятими судом до уваги як докази, оскільки такі не можуть вказувати, яким чином має здійснювати свої повноваження конституційний орган державної влади, як і не можуть тлумачити положення законів.
IV. ВИСНОВКИ СУДУ
35. Оцінюючи наведені учасниками справи аргументи на обґрунтування позову та заперечень на нього, Суд дійшов таких висновків.
36. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
37. Відповідно до частини 4 статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя.
38. Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя встановлено у статті 266 КАС України.
39. Відповідно до Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Ради суддів України від 22.10.2010 №12, (у редакції, чинній на момент призначення позивачів на посади Голови та заступника Голови Державної судової адміністрації) Державну судову адміністрацію України очолює Голова, який обирається на посаду і звільняється з посади Радою суддів України. Голова Державної судової адміністрації України має першого заступника та заступників, які обираються на посаду та звільняються з посади Радою суддів України за поданням Голови Державної судової адміністрації України.
40. У пункті 8 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 №141/0/15-19, (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що Державну судову адміністрацію України очолює Голова, який призначається на посаду і звільняється з посади Вищою радою правосуддя. Голова Державної судової адміністрації України є керівником державної служби в Державній судовій адміністрації України. Призначення Голови Державної судової адміністрації України здійснюється на конкурсній основі. Голова Державної судової адміністрації України має першого заступника, трьох заступників, які призначаються на посаду та звільняються з посади Вищою радою правосуддя відповідно до законодавства про державну службу. Призначення першого заступника, заступників Голови Державної судової адміністрації України здійснюється на конкурсній основі.
41. Частинами 1 та 2 статті 22 Закону № 889-VIII встановлено, що з метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки, проводиться конкурс на зайняття вакантної посади державної служби (далі - конкурс) відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби (далі - Порядок проведення конкурсу), що затверджується Кабінетом Міністрів України. Проведення конкурсу здійснюється з урахуванням рівня професійної компетентності, особистих якостей і досягнень кандидатів на зайняття вакантної посади. Особливості проведення конкурсу державних службовців на посади в органах судової влади визначаються законом.
42. Відповідно до частин 1 та 2 статті 23 Закону №889-VIII інформація про вакантну посаду державної служби оприлюднюється на офіційних веб-сайтах державного органу, в якому проводиться конкурс, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, відповідно до цього Закону й Порядку проведення конкурсу. Рішення про оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби категорії «А» приймає суб`єкт призначення.
43. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті  6 Закону №889-VIII до категорії «А» (вищого корпусу державної служби) входять посади, зокрема, Голови Державної судової адміністрації України та його заступників.
44. Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України від 05.07.2012 №5067-VI «Про зайнятість населення» передбачено, що вакансія - це вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.
45. Підстави для припинення державної служби визначені в статті 83                         Закону №889-VІІІ, згідно з якою державна служба припиняється у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону); у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); у разі досягнення державним службовцем        65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; у разі застосування заборони, передбаченої  Законом України «Про очищення влади». 
46. Разом із тим, особливості правового регулювання державної служби в системі правосуддя відповідно до частини 4 статті 5 Закону України №889-VIII визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.
47. 30.09.2016 набрав чинності Закон №1402-VIII, яким закріплено повноваження Державної судової адміністрації України як державного органу у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, встановлених законом. 
48. Згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 153 Закону 1402-VIII Державну судову адміністрацію України очолює Голова Державної судової адміністрації України, який призначається на посаду і звільняється з посади Вищою радою правосуддя. Призначення Голови Державної судової адміністрації України здійснюється на конкурсній основі. 
49. У частині 6 статті 153 Закону № 1402-VIII встановлено, що Голова Державної судової адміністрації України має заступників, які призначаються на посаду та звільняються з посади Вищою радою правосуддя відповідно до законодавства про державну службу. Призначення заступника Голови Державної судової адміністрації України здійснюється на конкурсній основі.
50. Пунктом 35 Розділу«Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІІ передбачено, що Голова Державної судової адміністрації України, заступники Голови Державної судової адміністрації України продовжують виконувати свої повноваження до призначення Голови Державної судової адміністрації України та його заступників відповідно до цього Закону.
51. Відповідно до частини 3 статті 150 Закону № 1402-VIII особливості проведення конкурсів для призначення на посади державних службовців у судах, органах та установах системи правосуддя визначаються Положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Державної судової адміністрації України після консультацій з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Зазначене Положення встановлює особливості призначення на посаду державного службовця у випадках, визначених цим Законом.
52. Повноваження Вищої ради правосуддя затверджувати Положення про проведення конкурсів для призначення на посади державних службовців у судах, органах та установах системи правосуддя закріплене й у пункті 13 частини 1 статті 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» (далі також - Закон № 1798-VIII).
53. З огляду на вищевикладене, питання проведення конкурсів для призначення на посади державних службовців у судах, органах та установах системи правосуддя регулюється відповідним Положенням, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 05.09.2017 №2646/0/15-17.
54. Відповідно до пункту 1 вказаного Положення таке визначає процедуру проведення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби у судах, органах та установах системи правосуддя, метою якого є добір осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки.
55. Повноваження щодо призначення на посади та звільнення з посад Голови Державної судової адміністрації України, його заступників відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 1798-VIII віднесено до повноважень Вищої ради правосуддя.
56. Згідно з частиною 1 статті 34 Закону № 1798-VIII рішення Вищої ради правосуддя ухвалюються більшістю членів Вищої ради правосуддя, які беруть участь у засіданні Вищої ради правосуддя, якщо інше не визначено цим Законом.
57. Відповідно до частини 2 статті 30 вказаного Закону засідання Вищої ради правосуддя у пленарному складі, засідання Дисциплінарної палати є повноважними, якщо в ньому бере участь більшість від складу Вищої ради правосуддя або Дисциплінарної палати відповідно.
58. Під час розгляду справи Судом встановлено, що відповідачем процедура ухвалення оскаржуваного рішення дотримана, а наявність спору у даній справі викликана, зокрема, колізією вищевикладених правових норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Закону України «Про державну службу».
59. У цьому контексті колегія суддів зазначає наступне.
60. За загальним правилом, норми права мають забезпечувати однозначні орієнтири правомірності поведінки як суб`єктів приватного, так і публічного права, а також не повинні суперечити одна одній та мають взаємно узгоджуватись.
61. Разом із тим, негативним явищем є наявність протиріч між нормами права. Юридичною практикою вироблено декілька підходів до розв`язання протиріччя у застосуванні конкуруючих між собою норм, основними з яких є використання змістовного та темпорального (часового) способу подолання колізій.
62. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
63. Це конституційне положення свідчить про те, що за загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою, а тому до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.
64. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. 
65. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
66. Єдиний виняток з цього правила, закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
67. Змістовні колізії - це колізії, що виникають унаслідок часткового збігу обсягів регулювання правовідносин різними нормами права, обумовлені специфікою суспільних відносин та пов`язані з поділом норм права на загальні, спеціальні та виняткові.
68. За наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальна норма має перевагу над загальною.
69. У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.
70. Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі №807/257/14. Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (пункт 69 рішення у справі «Ніколова проти Болгарії» № 7888/03, пункт 15 рішення у справі «Баранкевич проти Росії» № 10519/03 тощо).
71. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-р(II)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali).   Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
72. Зважаючи на встановлені у цій справі обставини, а також на те, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» був прийнятий пізніше (02 червня 2016 року), ніж Закон України «Про державну службу» (10 грудня 2015 року), колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення Закону №1402-VІІІ, який був спеціально прийнятий парламентом з метою визначення організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні.
73. З огляду на вищевикладене, положення щодо порядку призначення Голови та заступника Голови, встановлені у пункті 35 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІІ, є спеціальною нормою права, яка підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.
74. З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд відхиляє покликання позивачів щодо відсутності повноважень у відповідача на оголошення конкурсу на посади Голови Державної судової адміністрації України та його заступника, так як такі на час ухвалення оскаржуваного рішення не були вакантними, оскільки шляхом оголошення конкурсу Вища рада правосуддя виконала свій обов`язок призначити на конкурсній основі Голову та заступника Голови Державної судової адміністрації України згідно з вимогами пункту 35 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення»                          Закону №1402-VІІІ.
75. Також Суд погоджується із доводами представника відповідача щодо того, що Закон №1402-VIII обмежив строки перебування позивачів на посадах Голови Державної судової адміністрації України та заступника Голови Державної судової адміністрації України та про таке обмеження позивачі знали з моменту набрання ним чинності.
76. Щодо посилань позивачів на те, що оспорюваним рішенням Вища рада правосуддя також затвердила умови проведення конкурсу на зайняття посад Голови та заступника Голови Державної судової адміністрації України, згідно з якими ввела спеціальні вимоги до осіб, які претендують на вказані посади, обмеживши конституційне право на доступ до державної служби позивачам, що передусім порушило принцип рівності усіх перед законом та призвело до дискримінації громадян, у тому числі позивачів, колегія суддів зазначає наступне.
77. Згідно з частиною 4 статті 20 Закону №889-VІІІ особи, які претендують на зайняття посад державної служби категорії «А» мають відповідати типовим вимогам (включаючи спеціальні), затвердженим Кабінетом Міністрів України. 
78. Відповідні вимоги затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 №448 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №835). 
79. Розділ ІІ типових вимог до осіб, які претендують на зайняття посад державної служби категорії «А», передбачає можливість визначити спеціальні кваліфікаційні вимоги до кандидатів щодо освіти та досвіду роботи, а отже Вища рада правосуддя, затвердивши такі, діяла в межах наданих їй повноважень.
80. Водночас, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що умови проведення конкурсу на зайняття посади заступника Голови Державної судової адміністрації України, затверджені Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 №142/0/15-19, та якими встановлені спеціальні вимоги до особи, яка претендує на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України та його заступника вичерпали свою дію шляхом виконання.
81. Щодо посилань позивачів на наявність конфлікту інтересів на момент ухвалення оскаржуваного рішення у Голови секретаріату Вищої ради правосуддя ОСОБА_4 , колегія суддів зауважує, у справі, що розглядається, предметом перевірки судом є правомірність оскаржуваного рішення Вищої ради правосуддя, а не наявність конфлікту інтересів у вказаної особи, а отже ця обставина не входить до предмету доказування у межах даної справи.
82. Разом із тим колегія суддів зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення №31-03/264 від 02.07.2019, згідно з яким ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді керівника секретаріату Вищої ради правосуддя як суб`єкт, визначений у підпункті «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», на якого поширюється дія цього Закону, під час проведення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» у Державній судовій адміністрації України, який відбувався в період з 17.01.2019 по 15.02.2019, усупереч вимогам частини 1 статті 43 Закону «Про запобігання корупції» використав інформацію з обмеженим доступом, що стала йому відома у зв`язку з виконанням своїх службових повноважень, та постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 12.08.2019 у справі №761/26744/19, прийнята за наслідками розгляду даного протоколу, не є належними доказами у справі, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування. Окрім цього, як встановлено судом, постановою Київського апеляційного суду від 24.12.2019 вказану постанову суду першої інстанції скасовано та закрито провадження у справі на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
83. Відповідно до Протоколу з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя № 2 засідання Комісії при Вищій раді правосуддя від 15.02.2019 за результатами розгляду пункту дев`ятого порядку денного, було вирішено: «визначити переможцем конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «А» в системі правосуддя Голови Державної судової адміністрації України ОСОБА_4 »; за результатами розгляду пункту десятого порядку денного було вирішено: «визначити переможцем конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «А» в системі правосуддя заступника Голови Державної судової адміністрації України ОСОБА_8 ». 
84. Судом встановлено, що ОСОБА_4 на момент ухвалення оскаржуваного рішення перебував на посаді Керівника секретаріату Вищої ради правосуддя.
85. Вища рада правосуддя відповідно до статті 131 Конституції України та                Закону №1798-VIII є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі.
86. Вища рада правосуддя складається з двадцяти одного члена, з яких десятьох обирає з`їзд суддів України з числа суддів чи суддів у відставці, двох - призначає Президент України, двох - Верховна Рада України, двох - з`їзд адвокатів України, двох - всеукраїнська конференція прокурорів, двох - з`їзд представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ.
87. Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя визначаються Конституцією України, Законом №1798-VIII та Законом України №1402-VIII. Вища рада правосуддя затверджує регламент Вищої ради правосуддя, положення якого регулюють процедурні питання здійснення нею повноважень (стаття 2 Закону № 1798-VIII).
88. Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1798-VIII Вища рада правосуддя діє у пленарному складі, якщо інше не встановлено цим Законом.
89. Статтею 30 Закону № 1798-VIII визначений порядок проведення засідань Вищої ради правосуддя.
90. Порядок ухвалення рішень Вищої ради правосуддя встановлений статтею 34 Закону № 1798-VIII, відповідно до частини першої якої рішення Вищої ради правосуддя ухвалюється більшістю членів Вищої ради правосуддя, які беруть участь у засіданні Вищої ради правосуддя, якщо інше не визначено цим Законом.
91. Згідно із статтею 27 Закону № 1798-VIII організаційне, інформаційно-довідкове та інше забезпечення діяльності Вищої ради правосуддя та її органів здійснює секретаріат.
92. Секретаріат Вищої ради правосуддя відповідно до статті 27 Закону № 1798-VIII очолює керівник. Керівник секретаріату та його заступники призначаються на посади та звільняються з посад Вищою радою правосуддя у порядку, встановленому законодавством про державну службу, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
93. Положення про секретаріат Вищої ради правосуддя, його структура і штатна чисельність затверджуються Вищою радою правосуддя.
94. Чинне Положення про секретаріат Вищої ради правосуддя затверджено рішенням Вищої ради правосуддя від 23.03.2017 № 579/0/15-17 (далі також - Положення).
95. Згідно з пунктом першим Положення секретаріат Вищої ради правосуддя виконує організаційну, правову, аналітичну, інформаційно-довідкову та матеріально-технічну роботу із забезпечення діяльності Вищої ради правосуддя та її органів у здійсненні повноважень, визначених Конституцією України, законами України «Про Вищу раду правосуддя», «Про судоустрій і статус суддів», іншими законами та нормативно-правовими актами, Регламентом Ради.
96. Права та обов`язки керівника секретаріату закріплені у пункті 4.2 Положення, згідно з яким, зокрема: організовує роботу секретаріату, координує діяльність усіх його структурних підрозділів, несе персональну відповідальність за виконання покладених на секретаріат завдань та функцій; організовує підготовку структурними підрозділами секретаріату проектів актів Ради та її органів, а також доручень і розпоряджень Голови Ради.
97. Водночас Положення про секретаріат Вищої ради правосуддя наділяє керівника повноваженнями візувати лише підготовлені структурними підрозділами секретаріату проекти доручень і розпоряджень Голови Ради з організаційних питань.
98. З огляду на Положення про секретаріат Вищої ради правосуддя, керівник секретаріату у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України «Про Вищу раду правосуддя», «Про судоустрій і статус суддів», іншими законами та нормативно-правовими актами, Регламентом Ради.
99. Регламент Вищої ради правосуддя (далі - Регламент), який регулює процедурні питання здійснення нею повноважень, визначених Конституцією України, законами України «Про Вищу раду правосуддя», «Про судоустрій і статус суддів», іншими законами України, порядок підготовки, розгляду та прийняття Вищою радою правосуддя, її Дисциплінарними палатами та іншими органами рішень, а також інші питання діяльності Ради, затверджено рішенням Вищої ради правосуддя від 24.01.2017 № 52/0/15-17 (з подальшими змінами).
100. Системний аналіз положень Регламенту дає змогу дійти висновку про відсутність положень щодо участі керівника секретаріату Вищої ради правосуддя в ухваленні рішень Ради.
101. З огляду на викладене, позивачами не доведено безпосередній вплив           ОСОБА_4 на організацію порядку проведення конкурсу стосовно встановлення умов останнього та вимог до кандидатів на посаду, а також можливість впливу на розгляд працівниками секретаріату процедурних питань, віднесених до повноважень Вищої ради правосуддя. 
102. Також в обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на лист Головного науково-експертного управління Апарату Верховної ради України №16/5-1 (21688) від 04.02.2019, у якому зазначено, що для належного забезпечення проведення конкурсу на посади Голови Державної судової адміністрації України та його заступників до пункту 35 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» необхідно внести відповідні зміни, без яких для оголошення і проведення конкурсу на вказані посади, які на даний час не є вакантними, немає безпосередньо передбачених законом підстав. 
103. Верховний Суд відхиляє відповідні доводи позивачів, оскільки Головне науково-експертне управління відповідно до Постанови Верховної Ради України від 20.04.2000 №1678-ІІІ «Про структуру апарату Верховної Ради України» входить до структури апарату Верховної Ради України та до його повноважень не належить надання роз`яснень із питань застосування законодавства про державну службу в системі правосуддя.
104. Окрім цього, позивачі посилаються на лист НАЗК №1-8903/19 від 06.02.2019, в якому зазначено, що рішення Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 №142/0/15-19 «Про оголошення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» у Державній судовій адміністрації України» є таким, що прийняте з порушенням вимог закону, оскільки чинним законодавством не передбачено оголошення конкурсу на посади державної служби, які не є вакантними. Враховуючи вищевикладене, листом НАДС від 01.02.2019 №490/20-19 Вищій раді правосуддя запропоновано розглянути питання про скасування вказаного рішення. Верховний Суд не бере такий до уваги як належний та достатній доказ, оскільки такий містить рекомендаційний характер, та, як встановлено судом, вимога про скасування оскаржуваного рішення від НАДС до Вищої ради правосуддя не надходила.
105. Окрім цього, не є належними доказами долучені позивачем копії листів судів, що складають систему судоустрою в Україні, та копії державних нагород та відзнак ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , оскільки такі містять інформацію, що характеризує діяльність позивачів під час перебування їх на посадах Голови та заступника Голови Державної судової адміністрації України, однак не містять інформації щодо предмета доказування в межах даної справи. 
106. Щодо наданих позивачем висновків науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави та права ім. В.М. Корецького НАН України від 25.04.2019 №126/75-е; експерта у галузі права ОСОБА_9 від 13.04.2019 та Інституту законодавства Верховної Ради України щодо окремих питань процедури оголошення і проведення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» в Державній судовій адміністрації України із супровідним листом вих. № 22/182-1-15 від 15.04.2019, згідно з якими Вища рада правосуддя як суб`єкт призначення не має права приймати рішення щодо оголошення та проведення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» у системі правосуддя, а саме посад Голови Державної судової адміністрації України та його заступників, якщо на момент прийняття такого рішення вказані посади не є вакантними, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
107. Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
108. Згідно зі статтею 113 КАС України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.
109. З огляду на те, що надані позивачами висновки у галузі права мають виключно допоміжний характер, та зважаючи на вищевикладені положення чинного законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що Вища рада правосуддя, ухвалюючи рішення про оголошення конкурсу на посади Голови Державної судової адміністрації України та його заступника, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. 
110. Водночас необхідно зазначити, що частиною 1 статті 5 КАС України встановлено перелік способів судового захисту, зокрема, пунктом 1 даної статті передбачено право пред`явити вимогу про визнання нечинним нормативно-правового акта; пунктом 2 - про визнання протиправним та скасування індивідуального акта. 
111. Позивачі обрали спосіб захисту своїх порушених прав шляхом визнання протиправним, нечинним і скасування рішення Вищої ради правосуддя. У додаткових поясненнях від 03.09.2019 представник позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - Манойленко К.В. зазначила, що вважає належним способом захисту визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення. Водночас позивачі звернулися до суду з позовом до укладання з адвокатами договору про надання правової допомоги та визначили необхідні на їх думку способи захисту порушених прав.
112. Відповідно до статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, нечинним же може бути визнаний нормативно-правовий акт.
113. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди Суд зазначає наступне.
114. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
115. Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
116. Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України (далі -                     ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
117. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
118. За загальним правилом, яке встановлено у статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
119. Згідно з частиною 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
120. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 Цивільного кодексу України).
121. Під час розгляду цієї справи позивачі не надали жодних доказів на підтвердження факту завдання їм моральної шкоди відповідачем, не довели обґрунтованості заявленого ними розміру відшкодування, причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями відповідача, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги. Подана позивачем ОСОБА_2 довідка з Київської міської клінічної лікарні №1 від 12.04.2019 про його перебування на стаціонарному лікуванні у відділенні неврології №2 Київської міської клінічної лікарні № 1 не підтверджує вищевказані обставини, відтак відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. 
122. Водночас вимога про стягнення моральної шкоди у даному випадку є похідною від основних позовних вимог про визнання протиправним, нечинним і скасування рішення Вищої ради правосуддя.
123. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
124. Суд також звертає увагу на те, що здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини в рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Заява №63566/00, пункт 23) зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення.
125. Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що рішення Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 №142/0/15-19 «Про оголошення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» в Державній судовій адміністрації України» (на посаду Голови Державної судової адміністрації України та на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України) прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
126. З огляду на встановлені в цій справі обставини та правове регулювання спірних правовідносин Суд встановив, що оскаржуване рішення відповідає вимогам, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.
127. Відповідно до приписів статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.
Керуючись статтями 241 - 246, 255, 266, 295 КАС України, Верховний Суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_2 (місце проживання:                 АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Вищої ради правосуддя (місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Студентська, 12А, ідентифікаційний код юридичної особи в                  ЄДРПОУ 00013698), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комісія з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Студентська, 12А, ідентифікаційний                     код юридичної особи в ЄДРПОУ 00013698), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) про визнання протиправним, нечинним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року №142/0/15-19  «Про оголошення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» у Державній судовій адміністрації України» (на посади Голови Державної судової адміністрації України та на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України), стягнення моральної шкоди відмовити.
Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 02 листопада 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                                                     І.В. Желєзний
Судді:                                                                                                                  Я.О. Берназюк
                                                                                                                            С.Г. Стеценко
                                                                                                                            Т.Г. Стрелець
                                                                                                                            Л.В. Тацій