ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2990/20 Справа № 201/8133/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
        за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Обслуговуючого кооперативу «Мандриківська 127» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року та на додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «Мандриківська 127» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
       В обґрунтування позову зазначив, що ОК «Мандриківська 127» є юридичною особою, створеною власниками квартир з метою ефективного утримання та використання неподільного та загального майна житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до Закону України «Про кооперацію».
       Кооператив забезпечує утримання будинку та прибудинкової території, обслуговування ліфтів, вивезення твердих побутових відходів, освітлення місць загального користування, теплопостачання в жилі та допоміжні приміщення споживачів за допомогою дахової котельні та несе експлуатаційні витрати на вищезазначені цілі.
       Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 зазначеного будинку.
       Останній свої обов`язки в повному обсязі не виконує, несвоєчасно та не в повному обсязі вносить плату за отримані житлово-комунальні послуги, внаслідок чого за період з вересня 2017 року по травень 2019 року має заборгованість в сумі 14 112,14 грн. 
       В зв`язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також інфляційні витрати в сумі 1085,50 грн, три відсотки річних в сумі 427,55 грн, а також витрати зі сплати судового збору (а.с. 1-8, т.1).
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року позовну заяву ОК «Мандриківська 127» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - залишено без задоволення (а.с.25-30, т.2).
       Додатковим рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2019 року стягнуто з ОК «Мандриківська 127» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн (а.с.40-41, т.2).
Не погодившись з рішенням суду та додатковим рішенням суду, ОК «Мандриківська 127» звернувся до суду з апеляційними скаргами, в якій просить рішення суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені заяви про стягнення судових витрат - відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів (а.с.43-53,66-70, т.2).
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду та додатково рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що згідно п.1.1 статуту Обслуговуючого кооперативу «Мандриківська 127» вбачається, що останній створено громадянами України, мешканцями житлового будинку № НОМЕР_1 , постраждалих внаслідок вибуху природного газу.
       Пунктом 1.3 статуту визначено, що кооператив є кооперативною організацією, створеною шляхом об`єднання фізичних осіб на добровільних засадах для надання послуг переважно членам (у тому числі асоційованим членам) кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності, задоволення їх соціальних, економічних потреб на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.
       Відповідно до п.1.4 статуту визначено, що кооператив створений та існує в організаційно-правовій формі «обслуговуючий кооператив».
       Місцезнаходженням кооперативу згідно п.1.6 статуту зазначено: АДРЕСА_3 .
       Пунктом 2.1 статуту передбачено, що кооператив створено внаслідок об`єднання фізичних осіб для спільної господарської діяльності з метою задоволення потреб громадян-членів кооперативу, що постраждалі в результаті техногенних катастроф та інших заінтересованих осіб в будівництві багатоквартирного будинку за рахунок їх власних грошових коштів для забезпечення житлом членів кооперативу, а також наступній експлуатації та управління цим будинком. Кооператив маж право надавати послуги іншим особам в обсягах встановлених законодавством.
       Також п.2.2 статут визначено, що крім головної мети, визначеної в п.2.1 статут, метою кооперативу є створення належних умов проживання членів кооперативу у багатоквартирному будинку шляхом надання членам кооперативу та іншим особам житлово-комунальних послуг, зокрема: електропостачання, водопостачання та водовідведення, газопостачання, опалення квартир та приміщень загального користування, прибирання приміщень загального користування будинку кооперативу та прибудинкової території у визначених межах, здійснення благоустрію житлового будинку та прибудинкової території, вивозу сміття, виконання ремонту та інше.
       В обґрунтування пред`явленого позову позивачем було зазначено, що ОК «Мандриківська 127» є юридичною особою, створеною власниками квартир з метою ефективного утримання та використання неподільного та загального майна житлового комплексу по АДРЕСА_1 у відповідності до Закону України «Про кооперацію». Кооператив забезпечує утримання будинку та прибудинкової території, обслуговування ліфтів, вивезення твердих побутових відходів, освітлення місць загального користування, теплопостачання в жилі та допоміжні приміщення споживачів за допомогою дахової котельні та несе експлуатаційні витрати на вищезазначені цілі.
       Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири ІНФОРМАЦІЯ_1 вказаного будинку, свої обов`язки в повному обсязі не виконує, несвоєчасно та не в повному обсязі вносить плату за отримані житлово-комунальні послуги, позивач просив стягнути з останнього заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги за період з вересня 2017 року по травень 2019 року має заборгованість в сумі 14112,14 грн., інфляційні витрати в сумі 1085,50 грн., три відсотки річних в сумі 427,55 грн.
       З наданого статуту не вбачається, що Обслуговуючий кооператив «Мандриківьска 127» створено саме для будівництва та подальшої експлуатації та управління будинком АДРЕСА_1 .
       Відповідні зміни до установчих документів не вносились, доказів щодо будівництва будинку АДРЕСА_1 саме Обслуговуючим кооперативом « АДРЕСА_4 , належності останньому цього будинку, прийняття на баланс, позивачем суду не надано.
       Крім того, розрахунок заборгованості наданий позивачем (том 1а.с.39), не містить складових заборгованості, тобто не вбачається за які саме послуги позивач вимагає від відповідача сплату. В той же час, представником відповідача надані суду докази на підтвердження укладення окремих договорів з відповідними підприємствами на оплату послуг з водо- і електропостачання, а також докази сплати за надання таких послуг (том 1 а.с.193-235).
       Відповідачем надано докази понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
       Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги є необґрунтованими, не конкретизованими, не підтверджені належними та допустимими доказами.
       Ухвалюючи у справі додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у задоволенні позовних вимог ОК «Мандриківська 127» до ОСОБА_1 було відмовлено, стороною відповідача заявлено про стягнення з позивача судових витрат, а в матеріалах справи наявні докази фактичного понесення відповідачем у справі витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, такі витрати слід стягнути з позивача на користь відповідача.
       Колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції.
       Згідно з положеннями ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин), житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
       Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі – балансоутримувач) – власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.
       Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі – власник) – фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.
       Комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
       Споживач – фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
       Утримання будинків і прибудинкових територій – господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
       Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
       Відповідно до ст.20 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.
       Нормами ст.525, 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Згідно ч.1 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
       Щомісячна оплата житлово-комунальних послуг також передбачена Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», Законом України «Про ринок електричної енергії» та діючим на час виникнення спірних правовідносин між сторонами Законом України «Про електроенергетику».
       Згідно ст.151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.
       У відповідності до ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Згідно термінів, наведених в ст.2 Закону України «Про кооперацію»:
       - кооператив – юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування;
       - обслуговуючий кооператив – кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу;
       - членський внесок – грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання;
       - цільовий внесок – грошовий чи інший майновий внесок члена кооперативу, що вноситься понад пай до спеціального фонду кооперативу для забезпечення виконання конкретних завдань кооперативу;
       - резервний фонд – фонд, що формується за рахунок відрахувань від доходу кооперативу та інших не заборонених законодавством надходжень, використовується для покриття шкоди від надзвичайних ситуацій.
       Згідно ст.3 Закону України «Про кооперацію» метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.
       Відповідно до ст.8 зазначеного вище Закону статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.
       Статут кооперативу повинен містити такі відомості: найменування кооперативу, його тип та місцезнаходження; мета створення кооперативу і вичерпний перелік видів його діяльності; склад його засновників; умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього; права і обов`язки членів та асоційованих членів кооперативу; порядок внесення змін до статуту кооперативу; порядок встановлення розмірів і сплати внесків та паїв членами кооперативу та відповідальність за порушення зобов`язань щодо їх сплати; форми участі членів кооперативу в його діяльності; порядок формування, склад і компетенція органів управління та органів контролю кооперативу, а також порядок прийняття ними рішень, у тому числі з питань, рішення з яких приймається одноголосно чи кваліфікованою більшістю голосів членів кооперативу, які беруть участь у загальних зборах; порядок формування, використання та розпорядження майном кооперативу; порядок розподілу його доходу та покриття збитків; порядок обліку і звітності у кооперативі; порядок реорганізації і ліквідації кооперативу та вирішення пов`язаних з цим майнових питань; порядок скликання загальних зборів; умови і порядок повернення паю.
       Статут може містити інші пов`язані з особливостями діяльності кооперативу положення, що не суперечать законодавству.
       Відповідно до ст.15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу, до компетенції яких, окрім іншого, належить затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу; затвердження річного звіту і балансу кооперативу; прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном.
       Статтею 20 Закону України “Про кооперацію” визначено, що для забезпечення статутної діяльності кооператив у порядку, передбаченому його статутом, формує пайовий, резервний, неподільний та спеціальний фонди.
       Пайовий фонд – майно кооперативу, що формується за рахунок паїв (у тому числі додаткових) членів та асоційованих членів кооперативу.
       Резервний фонд створюється за рахунок відрахувань від доходу кооперативу, перерозподілу неподільного фонду, пожертвувань, безповоротної фінансової допомоги та за рахунок інших не заборонених законом надходжень для покриття можливих втрат (збитків).
       Спеціальний фонд створюється за рахунок цільових внесків членів кооперативу та інших передбачених законом надходжень для забезпечення його статутної діяльності і використовується за рішенням органів управління кооперативу.
       Відповідно до ст.24 Закону України «Про кооперацію» кооперативи реалізують товари та надають послуги за цінами і тарифами, встановленими самостійно, а у випадках, передбачених законом, - за державними цінами і тарифами.
       Кооперативи мають право реалізувати товари та надавати послуги за цінами і тарифами, що встановлюються на договірних засадах, окремо для членів кооперативу та інших осіб.
       Згідно п.1.1 статуту Обслуговуючого кооперативу «Мандриківська 127» вбачається, що останній створено громадянами України, мешканцями житлового будинку № НОМЕР_1 , постраждалих внаслідок вибуху природного газу.
       Пунктом 1.3 статуту визначено, що кооператив є кооперативною організацією, створеною шляхом об`єднання фізичних осіб на добровільних засадах для надання послуг переважно членам (у тому числі асоційованим членам) кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності, задоволення їх соціальних, економічних потреб на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.
       Відповідно до п.1.4 статуту визначено, що кооператив створений та існує в організаційно-правовій формі «обслуговуючий кооператив».
       Місцезнаходженням кооперативу згідно п.1.6 статуту зазначено: АДРЕСА_3 .
       Пунктом 2.1 статуту передбачено, що кооператив створено внаслідок об`єднання фізичних осіб для спільної господарської діяльності з метою задоволення потреб громадян-членів кооперативу, що постраждалі в результаті техногенних катастроф та інших заінтересованих осіб в будівництві багатоквартирного будинку за рахунок їх власних грошових коштів для забезпечення житлом членів кооперативу, а також наступній експлуатації та управління цим будинком. Кооператив маж право надавати послуги іншим особам в обсягах встановлених законодавством.
       Також п.2.2 статут визначено, що крім головної мети, визначеної в п.2.1 статут, метою кооперативу є створення належних умов проживання членів кооперативу у багатоквартирному будинку шляхом надання членам кооперативу та іншим особам житлово-комунальних послуг, зокрема: електропостачання, водопостачання та водовідведення, газопостачання, опалення квартир та приміщень загального користування, прибирання приміщень загального користування будинку кооперативу та прибудинкової території у визначених межах, здійснення благоустрію житлового будинку та прибудинкової території, вивозу сміття, виконання ремонту та інше.
       Позивачем зазначено, що ОК «Мандриківська 127» є юридичною особою, створеною власниками квартир з метою ефективного утримання та використання неподільного та загального майна житлового комплексу по АДРЕСА_1 у відповідності до Закону України «Про кооперацію». Кооператив забезпечує утримання будинку та прибудинкової території, обслуговування ліфтів, вивезення твердих побутових відходів, освітлення місць загального користування, теплопостачання в жилі та допоміжні приміщення споживачів за допомогою дахової котельні та несе експлуатаційні витрати на вищезазначені цілі.
       Колегія суддів звертає увагу, що з наданого статуту не вбачається, що ОК «Мандриківська 127» створено саме для будівництва та подальшої експлуатації та управління будинком АДРЕСА_1 .
       Відповідні зміни до установчих документів не вносились, доказів щодо будівництва будинку АДРЕСА_1 саме Обслуговуючим кооперативом « АДРЕСА_4 , належності останньому цього будинку, прийняття на баланс, позивачем суду не надано.
       З витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що вид діяльності ОК “Мандриківська 127” є комплексне обслуговування об`єктів (основний); купівля та продаж власного нерухомого майна; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
       Матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 є членом ОК “Мандриківська 127”, або укладення останньою з позивачем будь-яких договорів про надання послуг.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості, який не містить складових заборгованості, тобто не вбачається за які саме послуги позивач вимагає від відповідача сплату. В той же час, представником позивача надані суду докази на підтвердження укладення окремих договорів з відповідними підприємствами на оплату послуг з водо- і електропостачання, а також докази сплати за надання таких послуг .
       Надані до апеляційного суду копії актів-звірки ТОВ “ДЕП” від 25.02.2020 року, АТ НАК “Нафтогаз Україна” від 30.09.2019 року, ТзДВ “Дніпрокомунтранс” від 31.12.2019 року, АО “Дніпрогаз” від 01.02.2020 року, “Дніпроводоканал” від 22.01.2020 року, ТОВ ВП “Електрополіс” від 31.12.2019 року, ПП “Полум`я”, ПАТ “ОТІС”, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в наданій звірці не зрозуміло якому саме будинку надаються ці послуги. 
       Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
       Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди апелянта із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.
       Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, колегія суддів зазначає наступне.
       Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
       Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
       Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
       1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
       2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
       1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
       2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
       3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
       4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
       Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
       При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
       Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
       З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу до матеріалів справи додано: договорів про надання правничої допомоги від 01.10.2019 року, додаткова угода до договору про надання правничої допомоги від 04.11.2019 року, Акт виконаних робіт від 04.11.2019 року та відомості щодо сплати послуг д надання правничої допомоги у розмірі 5 000 грн.
       Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , в підтвердженні понесених витрат на правничу допомогу, надано належні докази, тому у суду першої інстанції були всі підстави для стягнення судових витрат.
       За таких обставин доводи апеляційної скарги про недоведеність понесених витрат на правничу допомогу є не обґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційні скарги Обслуговуючого кооперативу «Мандриківська 127» - залишити без задоволення.
       Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2019 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: