ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 825/1280/17
адміністративне провадження № К/9901/1766/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Пасічник С.С., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 року (головуючий суддя Горяйнов А.М., судді: Кузьмишина О.М., Файдюк В.В.)  у справі №825/1280/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій та металооснастки» до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання незаконним та протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,  
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство «Завод металоконструкцій та металооснастки»  (надалі - позивач, товариство, підприємство, платник податків) звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області (надалі - відповідач, податковий орган, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не направлення та не вручення позивачу оформленого відповідно до вимог чинного законодавства примірника акту про результати документальної планової виїзної перевірки позивача; визнати незаконним та протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.07.2017 року №0002231400.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що   складений за результатами проведеної перевірки акт не може бути застосований при прийнятті будь-яких рішень як такий, що складений з порушеннями податкового законодавства, а викладені в ньому доводи для застосування санкцій є неправомірними. Позивач вважає, що примірник акта перевірки не підписано ним з вини відповідача, тобто зазначений акт не містить обов`язкового реквізиту  підпису посадової особи або представника позивача, а відтак не є документом і не може бути підставою для складання оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. 
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.09.2017 року у задоволені позову відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що недоліки при складанні акту перевірки не можуть бути беззаперечною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, винесеного на підставі висновків викладених в такому акті, оскільки вони не спростовують встановлених в ньому порушень, оцінку яким має надати суд при вирішенні питання щодо правомірності прийнятого за результатами перевірки рішення. Суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є таким, що винесене із дотриманням норм чинного законодавства..
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, за результатами розгляду якої постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.09.2017 року скасовано в частині відмови у задоволення вимоги про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 19.06.2017 року №317/14/01267930 та прийнято нове рішення про задоволення позову в цій частині. В іншій частині постанову залишено без змін.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що у разі постачання відходів і брухту чорних і кольорових металів, які утворилися внаслідок переробки сировини на виробництві, у позивача не виникає обов`язку коригувати податковий кредит. Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції невірно застосував до даних правовідносин пункт 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до необґрунтованого нарахування товариству податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 26 664 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 6666 грн. 
Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 року в частині задоволення позовних вимог та залишити в силі постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.09.2017 року. 
В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вказує на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції фактичним обставинам справи, які полягають у тому, що оприбуткування металобрухту (стружки) здійснювалось на підставі прибуткових ордерів за чистою вартістю реалізації. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не надав оцінку доводам апелянта, що в загальній масі металобрухту, який реалізовувався протягом 2014-2016 років був не тільки той, який утворився в результаті безпосередньої діяльності підприємства, а і власний. Посилається на те, що відповідно до положень пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України законодавець зобов`язав платника податків проводити коригування податкового кредиту, сформованого внаслідок операції з купівлі, зокрема металу, що використовується для виготовлення продукції, на суму податку на додану вартість з реалізації металобрухту за пільговою ставкою, який виник внаслідок виготовлення такої продукції.  
Позивач 20.02.2018 року подав до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення апеляційної інстанції без змін.
Верховний Суд, переглянувши рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт від 19.06.2017 року №317/14/01267930 (надалі - акт перевірки).
На підставі акту перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 10.07.2017 року №0002231400, яким нараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 33330 грн., з яких 26664 грн. за основним платежем та 6666 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що підприємство  декларувало податковий кредит за операціями з придбання сировини (у видаткових накладних найменування товару визначено як «круг»), яка використовувалася для виготовлення продукції. По завершенню виробничого циклу позивач здійснював продаж готової продукції, а також відходів виробництва - металобрухту.
Актом перевірки встановлено порушення підприємством пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, яке полягало у тому, що підприємство  здійснювало придбання металу у вигляді сировини для його використання у господарській діяльності. За цими операціями з придбання сировини позивач декларував податковий кредит з податку на додану вартість. Металобрухт, який утворився у процесі виробництва, позивач продав Товариствам з обмеженою відповідальністю «Укрвторкольормет» та «Втормет-Київ». Операції з постачання металобрухту звільнені від оподаткування податком на додану вартість відповідно до пункту 23 підрозділу 2 розділу ХХ  Податкового кодексу України.
Податковий орган дійшов висновку, що у зв`язку з використанням придбаного металу в подальшому у господарських операціях, які звільнені від оподаткування, товариство зобов`язане було відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України  здійснити коригування податкового кредиту та зменшити його на суму 30093 грн. 
Згідно з пунктом 23 підрозділу 2 розділу ХХ  Податкового кодексу України  в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тимчасово до 01 січня 2017 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів, а також паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД. Переліки таких відходів та брухту чорних і кольорових металів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Положеннями підпункту «б» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України  передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189  цього  Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2  розділу ХХ цього кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу  та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу).
Вказана норма права передбачає, що загальна сума податкового кредиту підлягає коригуванню (зменшенню) у разі, якщо товар, за операцією з придбання якого був задекларований податковий кредит, у подальшому використовується в операціях, звільнених від оподаткування.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підприємство декларувало податковий кредит за операціями з придбання сировини (у видаткових накладних найменування товару визначено як «круг»), яка використовувалася для виготовлення продукції. По завершенню виробничого циклу підприємство здійснювало продаж готової продукції, а також відходів виробництва - металобрухту.
Проте, Верховний Суд зазначає, що з рішення апеляційного суду не вбачається на підставі чого суд дійшов зазначеного висновку, з судового рішення не зрозуміло які правовідносини були досліджені судом апеляційної інстанцій та яким господарським операціям було надано правовий висновок.  
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність відомостей про те, що підприємство здійснювало продаж саме сировини, а не відходів, які утворилися у процесі переробки сировини.
Суд не досліджував, які саме господарські відносини позивача з його контрагентами здійснені. 
Судом першої інстанції взагалі не надано оцінку спірним правовідносинам та господарській діяльності позивача.
Слід також зазначити, що Податковим кодексом України встановлені особливості формування податкового кредиту за операціями з придбання товару, які частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні.
Відповідно до пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.
Разом з тим, положеннями пункту 199.6 статті 199 Податкового кодексу України  передбачено, що правила цієї статті не застосовуються в разі, зокрема, постачання платником податку відходів і брухту чорних і кольорових металів, які утворилися в такого платника внаслідок переробки, обробки, плавлення товарів (сировини, матеріалів, заготовок тощо) на виробництві, будівництві, розібранні (демонтажу) ліквідованих основних фондів та інших подібних операцій.
Отже, у разі постачання відходів і брухту чорних і кольорових металів, які утворилися внаслідок переробки сировини на виробництві, не виникає обов`язку коригувати податковий кредит.
Разом з тим, судами першої та апеляційної інстанції не з`ясовано що саме постачалось позивачем, походження предмету та умови постачання. 
Верховний Суд дійшов висновку про передчасність висновку суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог позивача та висновку суду апеляційної інстанції про невірне застосування податковим органом до даних правовідносин пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, оскільки суди не встановили всі фактичні обставини по справі для повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а відтак судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
З судових рішень попередніх інстанцій вбачається, що в основу судових рішень були покладені лише мотиви, викладені в акті перевірки, позові та запереченнях на позов. Відтак, господарська діяльність позивача, яка стала підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення не досліджувалась судами.
З висновків судів попередніх інстанцій неможливо дійти беззаперечного висновку про те, що саме було предметом постачання та чи взагалі було таке постачання, що є важливим для правильного вирішення даної справи по суті.
Не дослідження вказаних обставин взагалі та не надання їм оцінки, виключає можливість перевірки касаційним судом правильності судових актів, що, в свою чергу, є підставою, відповідно до  статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, для направлення на новий розгляд даної справи для достовірного з`ясування обставин та правильного вирішення спору по суті.
Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
За правилами пункту 1 частини 2  статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України  підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України,  
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області задовольнити частково.
Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.09.2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	В.П. Юрченко І.А. Васильєва   С.С. Пасічник