КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМНЕМ УКРАЇНИ
 
23 вересня 2020 року                                                                                 м. Київ
 
Справа №  754/6345/18  Головуючий у суді першої інстанції: Грегуль О.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9180/2020 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р. 
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
Головуючого (судді-доповідача)                          Гаращенка Д.Р.
суддів                                                          Невідомої Т.О., Пікуль А.А.  
при секретарях                         Гавриленко М.А., Кибукевич О.Є., Телятник І.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Хохича Руслана Вікторовича, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк про захист права власності,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Хохича Р.В., Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк») про захист права власності. Просив суд скасувати рішення державного реєстратором Хохичем С.В. за № 38587278 від 07 грудня 2017 року; визнати недійсним реєстраційний запис № 23848982 вчинений державним реєстратором Хохичем С.В. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення № 38587278; заборонити ПАТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії спрямовані на самоуправне заволодіння кв. АДРЕСА_1 або її відчуження третій стороні у позасудовому порядку.
В обґрунтування позову зазначив, що звернення стягнення на предмет іпотеки та реєстрація права власності на Іпотекодержателя відбулись на підставі переоцінки предмету іпотеки, яка в порушення умов іпотечного договору, була проведена без погодження із Іпотекодавцем.    
18 червня 2008 року АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 028/25-308.
В забезпечення кредитного договору між сторонами було укладено іпотечний договір № 028/15-350 від 18 червня 2008 року, за яким позивач передав АКБСР «Укрсоцбанк» в іпотеку квартиру  АДРЕСА_1 . 
В іпотечному договорі сторони узгодили вартість предмету іпотеки в розмірі: 752 060,00 грн.
07 грудня 2017 року державним реєстратором Хохичем Р.В. здійснено державну реєстрацію права власності на кв.  АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк», про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майно, здійснено реєстраційний запис № 23848982, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 38587278.
27 грудня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» направив позивачу довідку № 1914 про отриманий дохід у вигляді прощенного боргу та повідомив про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості шляхом набуття права власності на іпотечну квартиру  АДРЕСА_1 .  
Ринкова вартість іпотечного майна відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності станом на 07 грудня 2017 року була и  визначена на рівні 1 071 766 грн.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення № 38587278 державного реєстратора Хохича Р.В. від 07 грудня 2017 року, щодо реєстрації права власності на іпотечне майно на відповідача скасовано. Визнано недійсним реєстраційний запис № 23848982 вчинений державним реєстратором Хохичем Р.В. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення № 38587278. Стягнуто з державного реєстратора Хохича Р.В. на користь ОСОБА_1 1409 грн. 60 коп. - судового збору. У задоволенні позовних вимог до ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції 29 травня 2020 року АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу. Просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову; стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» судові витрати.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що державним реєстратором не порушено порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державна реєстрація права власності на предмет іпотеки проведена відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Ненадання згоди позивача на проведення оцінки квартири з метою звернення стягнення на неї не перешкоджає проведенню такої оцінки. Банк з метою недопущення зниження вартості предмета іпотеки в порівнянні до розміру заборгованості за кредитним договором здійснив заходи переоцінки такого майна з врахуванням п. 2.4.5. Іпотечного договору.
Банк здійснив звернення стягнення в позасудовому порядку, шляхом набуття права власності з підстав наявності застереження в іпотечному договору, яке по правовому змісту прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та звернув стягнення в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».  
Апелянт вважає, що позов подано до ПАТ «Укрсоцбанк» як до неналежного відповідача у справі. 
На час ухвалення рішення судом першої інстанції правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк» було АТ «Альфа-Банк». 
Суд першої інстанції під час розгляду справи не встановив належного відповідача, чим порушив вимог процесуального законодавства, що є підставою для скасування рішення. 
Висновок суду першої інстанції щодо недійсності реєстраційного запису державного реєстратора не відповідає способу захисту порушеного права, передбаченого Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На думку апелянта, належним способом захисту права та інтересу позивача мало б бути не скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права у його набувача.    
12 серпня 2020 року адвокат Дмитраш О.М. представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, зазначив, що дія кредитного договору № 028/25-308  припинилась 29 січня 2014 року, на підставі письмової вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про дострокове виконання умов кредитного договору. 
Заборгованість позивача за кредитним договором станом на 29 січня 2014 року складала 119 034 дол. США ( 1 028 462,00 грн.) за курсом НБУ 8,64 грн. = 1 дол. США.
Станом на 07 грудня 2017 року вартість предмету іпотеки без її огляду була односторонньо переоцінена ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 39 534 дол. США (1 071 766,00 грн.), що по курсу НБУ 27,11 грн. = 1 дол. США., що перевищує суму заборгованості за договором.
Вважає, що у ПАТ «Укрсоцбанк» не було правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.
Зазначив, що помилка в резолютивній частині рішення суду першої інстанції не є підставою для скасування рішення суду, враховуючи правові висновки у Постанові Верховного Суду  України від 22 серпня 2018 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року Акціонерне товариство "Альфа Банк" залучено до участі в справі в якості правонаступника Акціонерного товариства "Укрсоцбанк". 
В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу,  просив її задовольнити. 
Представник ОСОБА_1 адвокат Дмитраш О.М. заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхили,  рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином причини неявки суду не повідомили.  
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Судом першої інстанції встановлено між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа Банк",  і позивачем було укладено кредитний договір № 028/25-308 (ануїтентні платежі) від 18.06.2008 року. ( т. а.с. 8)
В забезпечення виконання зобов'язань між сторонами було укладено іпотечний договір № 028/15-350 від 18 червня 2008 року, за яким позивач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . (т.1 а.с. 16-19)
Згідно з п. 1.2. договору іпотеки заставна вартість іпотечного майна встановлена сторонами договору у розмірі 752 000 грн., що за офіційним курсом гривні до долара на день укладення договору 485.43 грн. + 100  доларів становило 154 926 доларі США 55 центів.
Заборгованість за договором кредиту станом на 18 червня 2008 року склала 198 848 доларів США 25 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 07.12. 2017 р. склало 4 390 607.23 грн. з яких:
Сума кредиту 125 552 доларів США 25 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 07.12.2017 р. склало 3 403 614.90 грн. що за офіційним курсом НБУ станом на 07.12. 2017 р. склало 3 403 615.81 грн. 
Сума нарахованих процентів за користування кредитом 26 683 долара 85 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 07.12. 2017 р. склало 723 376.52 грн.;
Пеня 46 612 доларів 15 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 07.12. 2017 р. склало 263 615.81 грн. (т. 1 а.с. 20) 
Рішенням державного реєстратора Хохича Р.В. № 38587278 від 07 грудня 2017 року здійснено державну реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ "Альфа Банк",  про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майно, здійснено реєстраційний запис № 23848982.
Згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 27 грудня 2017 року № 1914, про отриманий дохід у вигляді прощенного боргу, позивача було повідомлено про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості шляхом набуття права власності. Вартість предмету іпотеки згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності ринкова станом на 07 грудня 2017 року визначена на рівні 1 071 766 грн. (т.1 а.с. 20)
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції скасував рішення державного реєстратора № 38587278 від 07 грудня 2017 року, щодо реєстрації права  на кв. АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ "Альфа Банк"скасовано. Визнав недійсним реєстраційний запис № 23848982 вчинений державним реєстратором Хохичем Р.В. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення № 38587278.
Висновок суду першої інстанції ґрунтувався на тому, що відповідачі не надали суду конкретних правових доказів, які б свідчили про дотримання при зверненні стягнення на предмет іпотеки умов іпотечного договору щодо проведення переоцінки предмета іпотеки.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає зазначеній нормі процесуального закону. 
Вирішуючи питання про скасування рішення державного реєстратора суд першої інстанції не звернув увагу на те, що скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав є неналежним способом захисту права або інтересу.
(Постанова Великої Палати Верховного Суду від20 листопада 2019 року у справі № 802/3/18-а):
Крім того суд першої інстанції визнав недійсним реєстраційний запис права власності на іпотечне майно замість скасування, та не звернув увагу на дію мораторію відповідно до Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» згідно з яким не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валют.
Колегія суддів встановила, що між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа Банк",  і позивачем було укладено кредитний договір № 028/25-308 (ануїтентні платежі) від 18 червня 2008 року, на підставі якого позивач отримав валютний кредит у розмірі 131 000 доларів США. ( т1. а.с. 8)
За умовами іпотечного договору № 028/15-350 від 18 червня 2008 року укладеному між АКБСР "УКРСОЦБАНК" та ОСОБА_1 звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання.
Договором іпотеки встановлено, що Іпотекодержатель за  своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із передбачених договором способів.
На підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки  в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку" ; або шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому ст. 38 Закону України "Про іпотеку"; або шляхом організації Іпотекодержателем продажу предмета Іпотеки через укладення договору купівлі-продажу  предмета Іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку встановленому ст. 6  Закону України "Про Іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати".  
Відповідно до ст. 37  Закону України "Про іпотеку" банк 07 грудня 2017 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі рішення державного реєстратора (т.1 а.с. 22).  
На час звернення стягнення на предмет іпотеки у позивача наявна заборгованість у розмірі 198 848 доларів США 25 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 07.12. 2017 р. склало 4 390 607.23 грн.
Встановлено, що ПАТ "Укрсоцбанк" зверталось з позовом  до постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 1 квітня 2016 року позов банку на підставі його заяви було залишено без розгляду.  
Здійснюючи реєстраційні дії щодо реєстрації права  на кв. АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ "Альфа Банк", державний реєстратор Хохич Р.В. не перевірив чи не підпадає зазначена реєстраційна дія під Закон «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
 Частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  в редакції станом на час звернення стягнення на нерухоме майно  встановлено вичерпний перелік підстав відмови у державній реєстрації речових прав та їх обтяжень, а саме:
1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;
2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;
3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;
4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;
5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;
6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;
7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;
8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;
9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;
10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;
11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;
12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.
Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.
Згідно із Законом «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валют.
Враховуючи вимоги Закону Про мораторій державний реєстратор повинен був відмовити банку у здійсненні державної реєстрації з огляду на дію Закону "Про мораторій".
З урахуванням викладеного колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що державним реєстратором не порушено порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 
Дії Банку щодо звернення стягнення в позасудовому порядку, шляхом набуття права власності з підстав наявності застереження в іпотечному договору здійснювались всупереч зазначеному закону.  
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта в частині того, що висновок суду першої інстанції щодо недійсності реєстраційного запису державного реєстратора не відповідає способу захисту порушеного права, передбаченого Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Належним способом захисту права та інтересу позивача мало б бути скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права.
Враховуючи практику Верховного суду (Постанова Великої ПалатиВерховного Суду від20 листопада 2019 року у справі № 802/3/18-а) колегія суддів вважає, скасування судом першої інстанції рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та визнання  недійсним реєстраційного запису права власності на іпотечне майно є неналежним способом захисту права або інтересу.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Враховую норми процесуального закону колегія суддів вважає за необхідне визначити спосіб захисту який не суперечить закону.  
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції скасуванню відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову.      
 Керуючись  ст.ст. 268, 367, 376, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфі банк" задовольнити частково. 
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. 
Визнати протиправним та скасувати запис про право власності № 23848982 від 07 грудня 2017 року на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариство "Укрсоцбанк" правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа Банк".
Стягнути з Акціонерного товариства "Альфа Банк" ( код ЄДРПОУ 00039019, р/р НОМЕР_1 , МФО  300023, вул. Велика Васильківська, 10, м. Київ, 03 150) та державного реєстратора Хохича Руслана Вікторовича (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ; 03022, м. Киї, вул. Ломоносова 51 гуртожиток 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 ) по 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. з кожного на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного суду  з підстав визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 28 вересня 2020 року.

Головуючий                                                                                               Д.Р. Гаращенко 

Судді                                                                                                         Т.О. Невідома 

                                                                                                                    А.А. Пікуль