Справа № 466/10338/18                        Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В. 
Провадження № 22-ц/811/2869/20                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 грудня 2020 року м.Львів 

     Справа № 466/10338/18
  Провадження № 22ц/811/2869/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Савуляка Р.В., Шандри М.М.
секретар Іванова О.О.
з участю:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянув апеляційну скаргу   ОСОБА_3 
на рішення Личаківського районного суду м. Львова, ухвалене у   м.Львові 28 серпня 2020 року у складі судді  Нора Н.В.,
у справі за позовом  ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське АТП-14631» про стягнення заборгованості за договором оренди та витребування майна,-        

встановив:
28 грудня 2018 року позивач звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 9 вересня 2016 року між ним ( ОСОБА_3 ) та ТзОВ «Львівське АТП-14631» укладено договір оренди транспортного засобу, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шемечко І.Я. Строк дії договору - 24 місяці (з 9 вересня 2016 року по 9 вересня 2018 року). Відповідно до умов договору він (позивач) передав у строкове платне користування відповідачу, зокрема, автобус марки Богдан А-0921, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказує, що згідно договору орендна плата за користування об`єктом оренди становить 3 000 грн. за один календарний місяць. 11 листопада 2016 року відповідач здійснив останній платіж по вказаному договору оренди. Стверджує, що у відповідача утворилась заборгованість зі сплати оренди за період з грудня 2016 року по вересень 2018 року (21 місяць) в розмірі 63 000 грн. Загальна сума боргу становить 73 710 грн., з яких: 63 000 грн. - орендна плата, 8 820 грн. - інфляційні втрати, 1 890 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того, після ДТП у пошкодженому стані вказаний автобус продовжує перебувати у відповідача, незважаючи на неодноразові вимоги про повернення транспортного засобу.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 серпня 2020 року в позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.
Увідповідності до вимог частини 6 статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. 
Встановлено, що відповідач до 17 жовтня 2016 року використовував автобус як предмет оренди. 11 листопада 2016 року відповідач заплатив ОСОБА_3 кошти в сумі 3000 грн. за повний місяць оренди. 
Відповідно до п. 10 договору оренди від 9 вересня 2016 року орендар має право достроково розірвати договір, повідомивши про це орендодавця в письмовій формі на пізніше як за 30 днів до дати розірвання договору. Суд першої інстанції посилається на те, що листом від 27 грудня 2016 року №12-1068 ТзОВ «Львівське АТП-14631» повідомило ОСОБА_3 про дострокове розірвання договору оренди, який позивачем отримано 30 грудня 2016 року.
Рішення суду оскаржив позивач. Вважає рішення суду незаконними та необґрунтованими, такими що порушує його законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.
В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на її доводи.
Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить апеляційну скаргу відхилити.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 263 цього Кодексу судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частина 1 статті 319 цього Кодексу передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд.
Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 ЦК України).
Статтею 391 цього Кодексу передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Згідно із статтею 526 цього Кодексу зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. 
У відповідності до вимог частини 6 статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. 
Відповідно до статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який сплачується незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря. Її розмір може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.
Встановлено, що 9 вересня 2016 року між ОСОБА_3 та ТзОВ «Львівське АТП-14631» укладено нотаріально посвідчений договір оренди транспортного засобу. Термін дії договору оренди складає 24 місяці (з 9 вересня 2016 року до 9 вересня 2018 року). 
Відповідно до умов договору позивач передав, зокрема, у строкове платне користування відповідачу автобус марки Богдан А-0921, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Пунктом 6 договору передбачено, що орендна плата за користування об`єктом оренди становить 3000 грн. за один календарний місяць.
Переданий в оренду автобус обслуговував маршрут «Львів-Тур`я». 
17 жовтня 2016 року сталося ДТП з участю орендованого автобуса під керуванням водія ОСОБА_4 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем, та автомобіля ВАЗ 210, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який загинув на місці ДТП. Транспортні засоби отримали технічні ушкодження.
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 19 жовтня 2016 року слідчому СУ ГУНП у Львівській області Шелепінському О. надано дозвіл на тимчасовий доступ до автобуса, який на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , з можливістю вилучення такого для проведення необхідних судових експертиз на час проведення розслідування в кримінальному провадженні.
Місцем зберігання автобуса визначено територію ТзОВ «Львівське АТП-14631» на вулиці Пластовій, 10 у м. Львові. 
Постановою слідчого СУ ГУНП у Львівській області автобус Богдан А-0921, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 12016140000000907, внесеному до ЄРДР 18 жовтня 2016 року.
Встановлено, що на даний час матеріали кримінального провадження передано на розгляд в Пустомитівський районний суд Львівської області. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що листом від 27 грудня 2016 року №12-1068 ТзОВ «Львівське АТП-14631» повідомило про дострокове розірвання договору оренди ОСОБА_3 , який він отримав 30 грудня 2016 року.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Оскаржуване рішення одночасно мотивовано як тим, що наймач не міг використовувати орендоване майно через обставини, за які він не відповідає; так і тим, що договір оренди є розірваним.
Встановлено, що ДТП сталася під керуванням водія, який перебував у трудових відносинах з орендарем, під час здійснення господарської діяльності відповідачем.
Відповідно додоговору оренди орендодавець не несе відповідальності за будь-які збитки орендаря, в тому числі у зв`язку з будь-якою упущеною вигодою, неодержаними доходами або іншими непрямими або прямими збитками.
Обставини, за які не відповідає наймач, повинні охоплювати собою ті ситуації, за яких користування річчю неможливе або можливе тільки певною мірою внаслідок недоліків майна чи дій (бездіяльності) наймодавця.
Такі обставини не встановлені. Обмеження можливості використання майна виникли внаслідок дій працівника орендаря, який експлуатував джерело підвищеної небезпеки.
Тому  подія  ДТП коли  автобус перебував в оренді відповідача і автобусом керував працівник відповідача не може вважатися обставиною, яказвільняє відповідача від сплати орендної плати за договором у розумінні статті 762 ЦК України.
Окрім того, відсутні докази, що орендар вчиняв дії, направлені на використання об`єкта оренди.
Відповідно до пункту 10 договору оренди від 9 вересня 2016 року орендар має право достроково розірвати договір, повідомивши про це орендодавця в письмовій формі на пізніше як за 30 днів до дати розірвання договору.
Суд першої інстанції вказав, що з рекомендованого повідомлення про вручення вбачається, що відповідач 27 грудня 2016 року надіслав позивачу лист №12-1068 про дострокове розірвання договору оренди, з чим колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
В матеріалах справи наявне повідомлення про вручення позивачу 30 грудня 2016 року рекомендованої кореспонденції від відповідача. У цьому повідомленні відсутні відомості про те, якого змісту кореспонденція направлена позивачу.
Із наявного в матеріалах справи листа відповідача № 12-1068 від 27 грудня 2016 року, адресованого позивачу, вбачається, що відповідно до п.10 договору орендар має право достроково розірвати договір, повідомивши про це орендодавця в письмовій формі не пізніше як за 30 днів до дати розірвання договору. Автор зазначив, що повідомляє про дострокове розірвання договору. Окрім того, згідно відтиску штампу на повідомленні про вручення листа від 27 грудня 2016 року у цей день лист вже надійшов у поштове відділення с.Дідилів К-Бузького району Львівської області. У тексті повідомлення наявні виправлення. 
У цьому листі не зазначена дата розірвання договору, про що повідомляє автор листа. Також в матеріалах справи відсутні достатні та належні докази, що саме зазначений лист направлено позивачу.
Згідно із пунктом 13 договору оренди від 9 вересня 2016 року орендоване майно вважається повернутим орендодавцю з оперативної оренди з дати підписання сторонами акту прийому-передачі орендованих транспортних засобів з оперативної оренди.
В матеріалах справи відсутні докази, що після ініціювання розірвання договору, якщо таке відбулося, орендар вживав заходів для повернення предмета оренди або повідомляв орендодавця про те, що предмет оренди зберігається на його території.
Відтак, доводи позивача, що він не отримував повідомлення про розірвання договору оренди, не спростовані.
Відтак, суд прийшов до висновку, що договір оренди не був розірваний у визначеному законом та договором порядку, а тому підлягає виконанню у частині стягнення орендної плати в розмірі 63 000 грн.
На підставі статті 625 ЦК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 8 820 грн. інфляційних втрат та 1 890 грн. - 3% річних, розрахунок яких позивачем проведено вірно.
Вимога про витребування з володіння відповідача автобуса не підлягає до задоволення в порядку цивільного судочинства, оскільки встановлено, що автобус визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Тому питання повернення належного йому майна ОСОБА_3 не позбавлений можливості вирішити за нормами КПК України.
Керуючись  ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3  задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 серпня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ТзОВ «Львівське АТП-14631» (79024, вул. Пластова, 10, м. Львів, код ЄДРПОУ 03114767) в користь ОСОБА_3 АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) заборгованість за договором оренди транспортного засобу в сумі 73 710 грн. (сімдесят три тисячі сімсот десять грн.) з яких: 63 000 грн.- орендна плата, 8 820 грн.-інфляційні втрати, 1 890 грн.-3% річних.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 грудня 2020 року.

Головуючий 

Судді