ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року  		Справа № 1.380.2019.006840 пров. № А/857/9666/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Курильця А.Р.,
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року (суддя Гавдик З.В., м.Львів, повний текст складено 30 червня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі – Головне управління) в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.04.20219 №0062866-5313-1323 (далі – ППР). 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано ППР. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління на користь ОСОБА_1 768,40 грн сплаченого судового збору. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на суму 2000 грн.
У решті вимог ОСОБА_1    про присудження судових витрат на правничу допомогу адвоката - відмовити.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити. 
В доводах апеляційної скарги наводячи окремі обставини справи та норми матеріального права вказує, що відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі – ПК) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Саме така редакція цієї статті ПК має бути застосовано до спірних відносин, оскільки податковий період в оскаржуваному ППР – 2018 рік. Сільськогосподарський товаровиробник – це фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. Враховуючи те, що позивач немає відповідних КВЕД з урахуванням Державного класифікатора продукції та послуг, не надано належних та допустимих доказів використання нежитлової будівлі у сільськогосподарській діяльності, а також те, що позивач не може вважатися сільськогосподарським товаровиробником у розумінні положень законодавства, відповідач вважає, що застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК є неможливим до даних правовідносин. Також зазначає, що позивач належним чином не обґрунтував суму компенсації витрат на правову допомогу, яка б відповідала дійсно наданими адвокатом послуг та відповідно співмірності обсягу цих послуг та витрачених адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне оподаткування наявного у позивача нежитлового приміщення (будівлі) податком на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, стосується будівлі віднесеної до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та використовується позивачем за сільськогосподарським призначенням. Також цей суд вказав, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу в суді у розмірі 8550 грн не є співмірними по відношенню до складності справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а розмір заявлених витрат не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, тому дійшов висновку, що такі витрати підлягають відшкодуванню у розмір 2000 грн.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач є власником нежитлового приміщення (будівлі), розташованого за адресою: с. Липник, Жовківського району Львівської області, а саме: нежитлової будівлі, А-1 (корівник), загальною площею: 1760,20 м.кв., що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.01.2008 року та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.21-35).
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань фізична особа (далі – Реєстр) ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку здійснює підприємницьку діяльність з 24.04.2015, види діяльності згідно КВЕД: 45.20 - технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний); 45.31 - оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.32 - роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 47.78 - роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с.48).
Крім того, згідно витягу Реєстру позивач є засновником Фермерського господарства «АР ФАРМ» (далі – ФГ). Види економічної діяльності, які здійснює фермерське господарство, а саме: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.24 вирощування зерняткових і кісточкових фруктів; 01.25 вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; 10.32 виробництво фруктових і овочевих соків; 10.39 інші види перероблення та консервування фруктів і овочів; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.31 оптова торгівля фруктами й овочами; 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (а.с.78-82).
15.04.2019 Головним управлінням прийнято ППР, яким позивачу визначено за 2018 рік суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачені фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості  у розмірі 65532,25 грн (а.с.17).
Згідно із статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 261 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК передбачено, що об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.
За змістом підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК (у редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 (далі – Закон №71-VIII) чинній станом на 2018 рік не є об`єктом оподаткування: ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Згідно підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК (у редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 (далі – Закон №2628-VIII) чинній з 01.01.2019 не є об`єктом оподаткування: ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
У підпунктах 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК закріплено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Виходячи з наведеного вище необхідно вказати, що з аналізу правової норми підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК (у редакції Закону №71-VIII), чинній станом на 2018 рік випливає, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
З матеріалів справи видно, що об`єкт нерухомості - корівник, який належить позивачу на праві власності і щодо якого контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлею, призначеною для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та фактично використовується позивачем у сільськогосподарській діяльності.
Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.
За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).
Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені обставини справи, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належне йому на праві власності нежитлове приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК.
Таке правозастосування відповідає практиці Верховного Суду, що наведена у постанові від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17, 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, 21 жовтня 2020 року у справі №520/8580/18.
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, спірне ППР є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо доводів скаржника про безпідставність стягнення за рахунок його бюджетних асигнувань в користь позивача судових витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 8550 грн, то такі є безпідставними, так як суд першої інстанції при вирішенні даного питання стягнув на користь позивача лише 2000 грн даного виду судових витрат, що на думку суду апеляційної інстанції відповідає ознакам співмірності та складності даної справи.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року – без змін.                                                                                                                             Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року.