КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

____________________________________
Справа  № 750/3697/20
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/12620/2020
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
3 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                    судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 липня 2020 року (суддя Карапута Л.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп», третя особа: ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача, 
 
встановила:
 
у травні 2020р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 119 720грн за договором про надання туристичних послуг № 31 від 12 лютого 2020 року та 14 000грн витрат за надання юридичної допомоги.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 12 лютого 2020 року між ним та ТОВ «Тревел Профешил Груп» та ФОП ОСОБА_2 , який діяв від імені та в інтересах ТОВ «Тревел Профешил Груп», був укладений договір про надання туристичних послуг, за умовами якого туроператор зобов`язався надати пакет туристичних послуг: тур до республіки Шрі-Ланка на період з 21 березня 2020р. по 28 березня 2020р. з розміщенням в готелі Blue Water 5* та переліт з датою вильоту з аеропорту Київ 21 березня 2020 року. 
Позивач стверджував, що сплатив вартість туристичних послуг у розмірі 119 720грн, однак 14 березня 2020 року відповідач повідомив, що тур не відбудеться. Він вів переписку з відповідачем щодо повернення коштів, але йому було запропоновано відкласти тур на інший строк, що його не влаштувало, оскільки він та його дружина є працівниками державної служби і відпустку розраховують на рік вперед. Вважає, що його права як споживача грубо порушені відповідачем, який неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором, порушив законодавство в галузі туристичної діяльності та положення Закону України «Про захист прав споживачів», а тому повинен відшкодувати завдані збитки.
У червні 2020р. позивач подав заяву про зміну підстав позову та просив розірвати договір про надання туристичних послуг № 31 від 12 лютого 2020р. та стягнути з відповідача 133 720грн.
Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 липня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешил Груп» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 119 720грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000грн, а всього на загальну суму 123720грн.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині 

стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4 000грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з відповідача 14 000грн, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, а ним був наданий розрахунок таких витрат, з урахуванням вивчення адвокатом матеріалів, часу, витраченого на складання позовної заяви та участь у судових засіданнях, а також оригінал квитанції про сплату 14 000грн.
У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Тревел Профешнл Груп» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідач посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, не врахування наданих доказів щодо належного виконання умов договору на туристичне обслуговування, зокрема, ТОВ «Тревел Профешнл Груп» були заброньовані послуги з тимчасового розміщення туристів в готелі Blue Water 5* та послуги трансферу у приймаючої компанії у Шрі-Ланці Ceylon My Dream (Pvt) Ltd, послуги повітряного перевезення сполученням Київ - Коломбо - Київ у авіакомпанії Air Arabia PJSC, а також здійснено оплату за дані туристичні послуги.
Також відповідач зазначає, що кошти, отримані від турагента в оплату турпродукту є транзитними, були перераховані безпосереднім постачальникам туристичних послуг та не повернуті на його рахунок, що підтверджується копією Swift від 4 березня 2020р. про здійснення платежу партнеру Ceylon My Dream (Pvt) Ltd (Шрі-Ланка), копією Swift від 29 жовтня 2019р. про здійснення платежу авіакомпанії Air Arabia PJSC, копією листа-відповіді Ceylon My Dream (Pvt) Ltd від 9 червня 2020р., що підтверджує оплату товариством коштів за послуги та неможливість їх повернення відповідно до політики скасування бронювання готелю, витягом з електронного листування з авіаперевізником Air Arabia PJSC, що підтверджує відмову авіаперевізника повернути сплачені кошти, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 632 за період з 12 березня 2020р. по 17 червня 2020р. по контрагенту Air Arabia PJSC, що підтверджує факт неповернення коштів на рахунок туроператора.
Крім того, відповідач зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки його доводам щодо відсутності вини туроператора у неможливості скористатися позивачем заброньованим туром, оскільки дані обставини виникли у зв`язку із запровадженням на території України карантину та закриттям пунктів пропуску через державний кордон для міжнародних пасажирських перевезень.
Також відповідач звертає увагу, що позивач у встановленому законом порядку не відмовився від туристичних послуг, йому було запропоновано перенести тур на більш пізні дати, тому вважає, що ним не були порушені вимоги п. 2.9 договору та ст. 20 Закону України «Про туризм». Обставини, що унеможливили здійснення позивачем подорожі, жодним чином не залежали від дій/бездіяльності/волі туроператора та не могли бути передбачені, також у діях відповідача відсутня ознака протиправності (порушення умов договору), а отже і причинний зв`язок між діями відповідача та понесеними позивачем збитками, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог та стягнення майнової шкоди. 
Крім того, відповідач вважає, що надані позивачем квитанції до прибуткового касового ордера були подані з порушенням норм процесуального права та викликають сумніви в їх оригінальності та достовірності, а подана позивачем заява про зміну підстав позову підлягала залишенню без розгляду, оскільки подана з пропуском встановленого ч. 3 ст. 49 ЦПК України строку. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Тревел Профешнл Груп» без задоволення, вважаючи її доводи безпідставними, так як ним були виконані умови договору, здійснена оплата туристичних послуг, однак з незалежних від нього причин тур не відбувся, що є підставою

 для розірвання договору та повернення йому сплачених коштів. 
ТОВ «Тревел Профешнл Груп» направило відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували понесення ним витрат на правову допомогу у розмірі 14 000грн, а обсяг наданих адвокатом послуг в суді першої інстанції не відповідає критерію реальності та розумності таких витрат, зазначених у розрахунку. 
Ухвалою судді Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду Жданової В.С. від 26 серпня 2020 року підсудність даної справи визначена Київському апеляційному суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не  підлягає, а апеляційна скарга ТОВ «Тревел Профешнл Груп» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Тревел Профешнл Груп» є українським туроператором, що діє на підставі ліцензії Державного агентства України з туризму та курортів серії АЕ № 272713 від 13 березня 2014р.
12 січня 2018 року між ТОВ «Тревел Профешнл Груп» (туроператором) та ФОП ОСОБА_2 (турагентом) був укладений агентський договір № А18/120137 шляхом направлення турагентом заяви про приєднання до агентського договору (с.с.59 т.1)
12 лютого 2020 року між ФОП ОСОБА_2 (турагент), який діяв від імені, під контролем та за дорученням ТОВ «Тревел Профешил Груп» (туроператор), та ОСОБА_1 (туристом) був укладений договір про надання туристичних послуг № 31, за умовами якого турагент зобов`язався надати туристу за його рахунок тур, сформований туроператором, до республіки Шрі-Ланки на період з 20.03.2020 по 29.03.2020, який включає в себе комплекс туристичних послуг: бронювання авіаквитків на літак, що слідує за маршрутом Київ-Шарджа-Коломбо- Шарджа- Київ, переліт забезпечується авіакомпанією Air Arabia, розміщення в готелі Blue Water 5* з 21.03.2020 по 28.03.2020, трансфер та страхування (с.с.9-11 т.1).
12 лютого 2020 року туроператор отримав заявки на бронювання туристичних послуг № LK20030042 для туристів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та № НОМЕР_1 для туристів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на період з 20 березня 2020р. по 29 березня 2020р. до Республіки Шрі-Ланка та забронював туристичні послуги.
На підтвердження оплати послуг за договором на туристичне обслуговування № 31 від 12 лютого 2020р. позивачем надані квитанції до прибуткового касового ордера № 10 від 12 лютого 2020р. про сплату 35 650грн, № 21 від 3 березня 2020р. про сплату  84 070грн, а також № 21 від 3 березня 2020р. про сплату 538грн за візи турпакетів № LK20030042, № LK20030043 (с.с.133-135 т.1).
14 березня 2020 року турагент повідомив позивача про те, що тур не відбудеться у зв`язку із скасуванням всіх регулярних рейсів, тому туроператор запропонує перенести тур або поверне грошові кошти.
14 квітня 2020 року туроператором ОСОБА_1 було повідомлено про можливість перенесення туру, а у разі відмови туриста від зміни дат туру, повернення сплачених коштів можливе за вирахуванням фактично понесених туроператором витрат після стабілізації ситуації в України та країні слідування.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що послуги відповідно до укладеного умов договору надані не були, відповідач неналежним чином виконав умови договору, а відтак відповідач зобов`язаний повернути грошові кошти, які були сплачені позивачем на виконання умов договору.
Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегії 
                                                                                   
суддів не може з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 4 статті 265 ЦПК України визначено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
У мотивувальній частині рішення суд першої інстанції посилається на норми Закону України «Про туризм», які передбачають відповідальність туроператора за неналежне виконання своїх зобов`язань за укладеним з туристом договором, а також на норми Закону України «Про захист прав споживачів», які передбачають відповідальність виконавця послуг за неналежне надання таких послуг, а також на норми ЦК України, які визначають підстави для відшкодування збитків виконавцем послуг у зв`язку неналежним виконання договору про надання послуг.
Разом з цим, судом зроблено висновок, що позовні вимоги не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням умов договору, які уклали сторони, а стосуються повернення грошових коштів, які були сплачені позивачем на виконання умов договору.
При цьому, судом не наведено мотивованої оцінки аргументам сторін, не зазначено чи були порушені права позивача відповідачем та не зазначені норми права, які застосував суд задовольняючи позовні вимоги.
Також судом не враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. 43 та 175 ЦПК України саме позивач визначає предмет і підстави позову, які за положеннями ст. 13 ЦПК України не можуть бути змінені самостійно судом.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що відповідач грубо порушив його права, так як неналежно виконав свої зобов`язання за укладеним з ним договором, відмовився надати йому туристичні послуги, а відтак зобов`язаний відшкодувати завдані збитки.
Згідно частин 1 та 2 статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.
Частиною 12 статті 20 Закону України «Про туризм» передбачено, що туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне 

виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 статті 906 ЦК України передбачено, що  збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.
Аналіз вказаних норм свідчить, що туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору у разі наявності його вини. 
Разом з цим, туроператор звільняється від відповідальності за невиконання умов договору, якщо таке невиконання сталося у результаті подій, які  туроператор не міг передбачити.
З наданих суду відповідачем документів вбачається, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором: були заброньовані послуги з тимчасового розміщення туристів в готелі Blue Water 5* та послуги трансферу у приймаючої компанії у Шри-Ланці Ceylon My Dream (Pvt) Ltd, послуги повітряного перевезення сполученням Київ - Коломбо - Київ у авіакомпанії Air Arabia PJSC.
Вказані обставини не спростовувалися позивачем.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на положення ст. 32 та 33 Закону України «Про туризм».
Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства.
Частиною 1 статті 33 Закону України «Про туризм» передбачено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Однак, у позовній заяві не зазначено, у чому полягає невиконання відповідачем зобов`язань за укладеним з позивачем договором і які саме норми законодавства в галузі туристичної діяльності були ним порушені при наданні позивачу туристичної послуги.

Не були встановлені такі обставини і під час розгляду справи судом.
Також позовна заява не містить обґрунтувань, які саме збитки були заподіяні позивачу діями відповідача.
Вимоги про повернення грошових коштів, сплачених позивачем за тур, не можуть вважатися збитками, так як це суперечить положенням ст. 22 ЦК України.
Загальновідомим є факт, що Указом Президента України № 87/2020 від 13 березня 2020 року введено в дію рішення Ради Національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричинено корона вірусом SARS-CoV-2», на виконання якого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14 березня 2020 р. № 287-р «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», було тимчасово закрито з 00 год. 00 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародних пасажирських перевезень, крім здійснення перевезень осіб з метою забезпечення захисту національних інтересів або у зв`язку з виконанням міжнародних зобов`язань, а також представників дипломатичних установ та гуманітарних місій.
На виконання вказаного рішення Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14 березня 2020 р. № 287-р «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби IIVTD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», було тимчасово закрито з 00 год. 00 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародних пасажирських перевезень, крім здійснення перевезень осіб з метою забезпечення захисту національних інтересів або у зв`язку з виконанням міжнародних зобов`язань, а також представників дипломатичних установ та гуманітарних місій.
У зв`язку з прийняттям вказаних нормативних актів регулярне пасажирське авіасполучення між Україною та країною слідування туристів Шрі-Ланкою припинялось з 00 год. 00 хв. 17 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року. 
Як було встановлено під час судового розгляду та підтверджується наданими документами, саме вказані обставини були підставою для повідомлення туроператором через турагента позивача про те, що тур з 21 березня по 29 березня 2020 року не відбудеться.
Частиною 7 та 8 статті 20 Закону України «Про туризм» передбачено, що кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін до цього договору або його розірвання у зв`язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувалися під час укладення договору, зокрема у разі: 1) погіршення умов туристичної подорожі, зміни її строків; 2) непередбаченого підвищення тарифів на транспортні послуги; 3) запровадження нових або підвищення діючих ставок податків і зборів, інших обов`язкових платежів; 4) істотної зміни курсу гривні до іноземної валюти, в якій виражена ціна туристичного продукту; 5) домовленості сторін.
Туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування.
Статтею 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
Відповідно до вимог п. 2.2.1 договору про надання туристичних послуг № 31 від 12 лютого 2020 року повернення (відшкодування) повної вартості туристичних послуг у разі скасування туристичної подорожі здійснюється відповідно до правил страхування ризиків, пов`язаних із скасуванням або перериванням туристичної подорожі страховою компанією, а також у порядку та спосіб, передбачений Правилами здійснення повернення повної вартості сплачених туристичних послуг у зв`язку із скасуванням туристичної подорожі.
Відповідно до п. 2.9 договору про надання туристичних послуг № 31 від 12 лютого 2020 року у випадку відсутності можливості надати послуги відповідно до даного Договору, Туроператор/Турагент має право в односторонньому порядку змінити умови цього Договору шляхом надання туристу альтернативних послуг без зниження класу обслуговування. В межах оплаченої туристом вартості туру. Якщо турист скористався запропонованими йому альтернативними послугами, послуги за Договором вважаються наданими належним чином.
Відповідно до пункту 3.3 договору про надання туристичних послуг № 31 від 12 лютого 2020 року сторони звільняються від будь-якої відповідальності за невиконання, неналежне виконання умов цього Договору, в разі, якщо таке невиконання було викликане обставинами непереборної сили. Під обставинами непереборної сили в даному Договорі розуміються стихійні лиха (повені, виверження вулканів, землетруси, погодні явища тощо); страйки, революції, військові дії, оголошена та неоголошена війна, терористичні акти, протиправні дії, бездіяльність, прийняття компетентних рішень державними органами України та країни відвідування Туриста; протиправні дії третіх осіб; невиконання договору третіми особами, відмова пропустити Туриста через державний кордон України та (або) країни відвідування, інші обставини, що стали причиною невиконання Туристом та (або) Турагентом умов даного Договору при умов, що вказані обставини не могли бути усунені сторонами, виникли поза їх волею та не могли бути прямо передбачені ними при укладанні цього Договору. Сторони погоджуються, що невиконані зобов`язання Туроператора через виникнення обставин непереборної сили, припиняються у зв`язку з неможливістю їх виконання.
Таким чином, у зв`язку із прийняттям державними органами України рішення про тимчасове закриття з 00 год. 00 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. пунктів пропуску (пунктів контролю) через державний кордон для міжнародних пасажирських перевезень, відповідач був позбавлений можливості надати туристичні послуги позивачу у повному обсязі, визначеному умовами договору, та запропоновував позивачу  змінити дату туру, від чого позивач відмовився, що він підтвердив у позовній заяві.
При цьому позивач не заперечував, що відповідач через турагента повідомив його про зміну обставин, з яких тур не може відбутися у визначені договором строки, однак позивачем у порядку ст. 20 Закону України «Про туризм» не було заявлено про розірвання договору у зв`язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими він керувався під час укладення договору.
Звертаючись 11 червня 2020 року до суду із заявою про зміну підстав позову та заявляючи вимогу про розірвання договору про надання туристичних послуг № 31 від 12 лютого 2019 року, позивач не зазначив підстав розірвання договору, а суд першої інстанції вказані обставини не уточнив та не зобов`язав позивача обґрунтувати свої вимоги відповідно до вимог діючого законодавства.
За таких обставин, позивач не зазначив, а суд не встановив, з яких саме підстав були заявлені вимоги про розірвання договору, що має істотне значення при вирішенні даного спору.
Крім того, суд не навів мотивів, з яких задовольнив позовні вимоги про розірвання договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що туристичні послуги не були надані позивачу не у зв`язку із неналежним виконання відповідачем умов укладеного договору, а у зв`язку із обставинами, які не залежали від відповідача, а відтак відсутні правові підстави для притягнення відповідача до відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором про надання туристичних послуг № 31 від 12 лютого 2020 року.
Разом з цим, позивачем не було заявлено вимог про розірвання договору у зв`язку із істотною зміною обставин, а апеляційний суд позбавлений можливості вийти за межі заявлених у суді першої інстанції позовних вимог.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку  із їх недоведеністю.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не оцінив надані сторонами докази, неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
     Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
            Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, позивачу не підлягають відшкодуванню його витрати, понесені на правову допомогу і його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 7 статті 141 ЦПК України визначено, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Виходячи з того, що позивач, як споживач послуг, звільнений від сплати судового збору, сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів
 
постановила:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» задовольнити, рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 липня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп», третя особа: ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача відмовити.
Сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп», 

яке знаходиться у м. Києві, вул. Велика Васильківська, 9/2, код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 36387500, за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 1 795грн 80коп., компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім підстав, передбачених ч.2 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                 І.М. Рейнарт

Судді                                                                    Г.М. Кирилюк

                                                                                                     Т.А. Семенюк