ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року 
м. Київ
Справа №  912/429/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
О. О. Мамалуй - головуючий, О. М. Баранець, В. І. Студенець
за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-Груп»
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.09.2020
у складі колегії суддів: О. В. Березкіна - головуючий, М. О. Дармін, О. В. Чус
за позовом заступника прокурора Кіровоградської області в інтересах держави в особі:
1. Східного офісу Державної аудиторської служби України;
2. Кіровоградської обласної ради;
3. Управління освіти, науки, молоді та спорту Кіровоградської обласної державної адміністрації
до 
1. Бобринецької спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів Кіровоградської обласної ради;
2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-Груп» 
про визнання недійсною додаткової угоди до договору про закупівлю газу
за участю представників учасників:
прокуратури:  Н. В. Гамор, О. М. Красножон
позивача-1:             не з`явилися
позивача-2:             не з`явилися
позивача-3:             не з`явилися
відповідача-1: не з`явилися
відповідача-2: не з`явилися
ВСТАНОВИВ:

1. Встановлені судами попередніх інстанцій обставини, що передували прийняттю оскаржуваних ухвали місцевого та постанови апеляційного господарських судів

Заступник прокурора Кіровоградської області в інтересах держави в особі Східного офісу Державної аудиторської служби України (далі - позивач-1), Кіровоградської обласної ради (далі - позивач-2), Управління освіти, науки, молоді та спорту Кіровоградської обласної державної адміністрації (далі - позивач-3) звернувся до суду з позовом до Бобринецької спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів Кіровоградської обласної ради (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп» (далі - ТОВ «Укртранссервіс-груп», відповідач-2) про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 18.01.2019 до договору постачання природного газу №19-086 від 04.01.2019, укладеного між відповідачами.

В обґрунтування позовних вимог Заступник прокурора Кіровоградської області зазначає, що укладаючи оспорювану додаткову угоду сторонами збільшено ціну за кубічний метр газу, а кількість газу зменшено від початкової кількості, зазначеної в договорі постачання природного газу №19-086 від 04.01.2019, тому остаточна ціна стала вищою за ті пропозиції, які пропонували інші учасники під час проведення торгів. Таким чином, укладення Бобринецькою спеціальною загальноосвітньою школою-інтернатом І-ІІ ступенів Кіровоградської обласної ради додаткової угоди зі збільшенням ціни за товар не відповідає принципу максимальної економії та ефективності, а також вчинено з порушенням вимог п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Підставою для звернення Заступника прокурора Кіровоградської області до суду в інтересах держави з даним позовом зазначено, що Східним офісом Державної аудиторської служби України, Управлінням освіти, науки, молоді та спорту Кіровоградської обласної державної адміністрації, Кіровоградською обласною радою, як органами уповноваженими на здійснення відповідних функцій держави у спірних правовідносинах, не вжито належних заходів щодо усунення зазначених порушень в межах своїх повноважень, в тому числі шляхом звернення до суду.

2. Короткий зміст ухвали місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 07.05.2019 позовну заяву заступника прокурора Кіровоградської області в інтересах держави про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 18.01.2019 до договору постачання природного газу №19-086 від 04.01.2019, укладеного між відповідачами, залишено без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України. 

Ухвала мотивована відсутністю законних підстав для представництва прокурором інтересів держави, що свідчить про звернення з позовом особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Місцевий господарський суд вказує на те, що Судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання позивачами, які є самостійними юридичними особами з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів. Сама по собі обставина незвернення позивачів з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання такими органами своїх функцій із захисту інтересів держави.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.09.2020 у справі № 912/429/19 задоволено апеляційну скаргу прокуратури Кіровоградської області, скасовано ухвалу господарського суду Кіровоградської  області від 07.05.2019. Справу №912/429/19  направлено для продовження розгляду до господарського суду Кіровоградської області.

Постанова мотивована тим, що на виконання ст.ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру» прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави  позивачами, які не вжили заходів до оспорювання додаткової угоди в судовому порядку (тобто навів підставу для представництва інтересів держави); зазначив, що порушення процедури державних закупівель та укладення відповідної додаткової угоди унеможливило раціональне та ефективне використання бюджетних коштів, чим обґрунтував  порушення інтересів держави (тобто навів підстави для звернення з позовом). 

Апеляційний господарський суд зазначив, що прокуратурою на адресу Східного офісу Державної аудиторської служби України, Управління освіти, науки, молоді та спорту Кіровоградської обласної державної адміністрації та Кіровоградської обласної ради направлено повідомлення про намір вжиття заходів представницького характеру в межах повноважень, наданих ст.ст. 23 - 24 Закону України «Про прокуратуру». 

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаною постановою, товариство з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-Груп» звернулось з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Скаржник вказує, що апеляційним господарським судом неправильно застосовано норми ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», якою визначено підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Крім того, скаржник наголошує на тому, що оскаржувана постанова  прийнята без урахування правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 924/1256/17, в постановах Верховного Суду у справах: №926/03/18, №924/1237/17, №910/18770/17, №923/129/17, №13/131/19, №927/246/18.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Кіровоградська обласна прокуратура просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30.09.2016, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.ч. 3 - 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. 

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором в суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Тобто, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2)  у разі відсутності такого органу.

Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. При цьому, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. 

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. 

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.  

Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.

Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.   

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 № 912/2385/18.

Суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, вказав на відсутність законних підстав для представництва прокурором інтересів держави, оскільки судом не встановлено обставин невиконання чи неналежного виконання позивачами своїх функцій, що свідчить про звернення з позовом особи, яка не має процесуальної дієздатності.

Статтею 226 Господарського процесуального кодексу України регламентовано підстави залишення позову без розгляду. 

Верховний Суд зазначає, що якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі  компетентного органу, без розгляду відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що прокуратурою на адресу Східного офісу Державної аудиторської служби  в Кіровоградській області, Управління освіти, науки, молоді та спорту Кіровоградської обласної державної адміністрації та Кіровоградської обласної ради направлено повідомлення про виявлене порушення  тендерного законодавства під час   укладення договору та про  намір вжиття заходів представницького характеру в межах повноважень, наданих с.ст.  23-24 Закону України «Про прокуратуру».

Тобто, прокурор, звернувшись до компетентних органів до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», фактично надав їм можливість відреагувати на можливе порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, звернення з відповідним позовом до суду.

Листом від 04.02.2019 № 04-11-03-17/411-2019 Управління східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області  повідомило, що позов в частині  порушень у сфері публічних закупівель, виявлених прокуратурою,  не пред`являвся та пред`являтись не буде.

Позивачі про наміри самостійно звернутися з позовом чи провести перевірку щодо виявлених прокуратурою фактів не заявили, водночас не спростували й твердження прокурора щодо виявлених порушень законодавства.

Апеляційним господарським судом встановлено, що прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне здійснення захисту інтересів держави Східним офісом Держаудитслужби, Управлінням освіти, науки, молоді та спорту Кіровоградської обласної державної адміністрації та Кіровоградською обласною радою, які не вжили заходів до оспорювання додаткової угоди в судовому порядку (навів підставу для представництва інтересів держави); зазначив, що порушення процедури державних закупівель та укладення відповідної додаткової угоди унеможливило раціональне та ефективне використання бюджетних коштів, чим обґрунтував  порушення інтересів держави (навів підстави для звернення з позовом).

Таким чином, прокурор, звертаючись з позовом, зазначив підстави для представництва прокурором інтересів держави та підтвердив їх наявність.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції, врахувавши правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, дійшов обґрунтованого висновку про скасування ухвали господарського суду Кіровоградської області від 07.05.2019 про залишення позову без розгляду, як такої, що постановлена з порушенням норм чинного законодавства.

Підстава касаційного оскарження з посиланням на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених в постановах Верховного Суду у справах: № 924/1256/17, №926/03/18, №924/1237/17, №910/18770/17, №923/129/17, №13/131/19, №927/246/18, не знайшла свого підтвердження, оскільки висновки суду апеляційної інстанції не свідчать про їх невідповідність висновкам, викладеним у зазначених постановах Верховного Суду, так як ці висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням різних фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі.

6. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги  

За змістом ч. 3 ст. 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 309 ГПК України).

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317  ГПК України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-Груп» залишити без задоволення.

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.09.2020 у справі №912/429/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      О. О. Мамалуй
Суддя                                                                                          О. М. Баранець
Суддя                                                                                            В. І. Студенець