Постанова
Іменем України
 
09 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-2342/11
провадження № 61-3946св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), 
Яремка В. В.
 
учасники справи:
позивач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
третя особа - Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор»,
особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги - Державне комунальне Житлово-експлуатаційне підприємство «Будівельник»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 30 січня 2020 року у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Бондаревської С. М., Пилипчук Л. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2010 року Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі - ГУ МВС України в Полтавській області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (далі - ПП «Інвентаризатор»), про визнання права власності на майно.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 01 червня 1994 року між ГУ МВС України в Полтавській області в особі Полтавського експериментального технологічного відділу «Спецтехматеріалів» (далі - ПЕТВ «Спецтехматеріалів») та Виробничо будівельно-монтажним об`єднанням «Полтавбуд» (далі - ВБМО «Полтавбуд») укладений договір оренди № 11, відповідно до умов якого йому передано в оренду нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , для розміщення адміністративно-управлінського апарату, площею 640,00 кв. м. Строк договору оренди встановлений з 10 червня 1994 року по 
10 червня 1995 року, пунктом 22 договору оренди передбачено, що договір буде пролонговано на наступний рік за умови, якщо сторони не матимуть зауважень щодо змісту договору та не заявлять про анулювання договору за три місяці до закінчення строку його дії.
 
Відповідно до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавбуд» (далі - ТОВ «Полтавбуд»), Товариство є правонаступником прав та обов`язків Державного виробничо-монтажного підприємства «Полтавбуд» (далі - ДВМП «Полтавбуд»). Для забезпечення діяльності Товариства створюється статутний фонд у розмірі 9 375,00 грн, частина якого визначена у вигляді приватизованого майна ДВМП «Полтавбуд» згідно з договором купівлі-продажу від 26 вересня 1996 року № 277, укладеним між регіональним відділенням Фонду державного майна та товариством покупців. 07 березня 1997 року ТОВ «Полтавбуд» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
 
Учасники ТОВ «Полтавбуд» визнали та не оспорювали договір оренди 
від 01 червня 1994 року.
 
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 15 червня 2006 року у справі № 17/101 задоволено позов Державної податкової інспекції у місті Полтава про припинення державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - ТОВ «Полтавбуд». 
 
Однак питання про майно учасників ТОВ «Полтавбуд» залишилося не вирішеним.
 
ГУ МВС в Полтавській області продовжує користуватися нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 , здійснює його утримання та сплачує комунальні платежі. 
 
Посилаючись на те, що з 1994 року ГУ МВС в Полтавській області відкрито та безперервно володіє нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 , позивач просив визнати за ним право власності на зазначене нерухоме майно, з підстав передбачених статтею 344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
 
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
 
Заочним рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 20 січня 
2011 року позов ГУ МВС в Полтавській області задоволено.
 
Визнано за ГУ МВС України в Полтавській області право власності на майно, що перебуває в оперативному управлінні Полтавського експериментально-технологічного відділу «Спецтехматеріалів», розташоване по АДРЕСА_1 та відповідно до технічного паспорту ПП «Інвентаризатор» № 1-40 (реєстраційна справа № 11982) складається з двоповерхової адміністративної будівлі літ. «А-1» загальною площею 948,00 кв. м:
 
- перший поверх: 1 - коридор площею 15,60 кв. м; 2 - кабінет площею 
14,50 кв. м; 22 - коридор площею 23,40 кв. м, 23 - сходи площею 30,20 кв. м; 
24 - кладова площею 1,90 кв. м; 25 - кабінет площею 14,20 кв. м; 25а - кабінет площею 9,10 кв. м; 25б - шафа площею 7,00 кв. м, 25в - кабінет площею 
18,80 кв. м; 26 - кабінет площею 21,40 кв. м; 26а - кабінет площею 17,90 кв. м; 
27 - кабінет площею 9,90 кв. м; 28 - кабінет площею 8,40 кв. м, 29 - вбиральня площею 11,10 кв. м; 32 - коридор площею 2,80 кв. м; 33 - сходи площею 
12,50 кв. м, 34 - коридор площею 59,80 кв. м, всього по першому поверху 
272,20 кв. м;
 
- другий поверх: 1 - сходи площею 15,10 кв. м; 2 - вмивальня площею 
3,20 кв. м; 3 - вбиральня площею 3,10 кв. м; 4 - лабораторія площею 4,10 кв. м; 
5 - лабораторія площею 8,20 кв. м; 6 - зал засідань площею 68,70 кв. м; 
8 - кабінет площею 10,40 кв. м; 9 - кабінет площею 13,50 кв. м; 10 - коридор площею 89,30 кв. м; 11 - сходи площею 31,10 кв. м; 12 - кабінет площею
16,30 кв. м; 12а - шафа площею 0,50 кв. м; 12б - шафа площею 0,40 кв. м; 
12в - шафа площею 0,50 кв. м; 13 - коридор площею 6,70 кв. м; 13а - кабінет площею 9,50 кв. м; 14 - кабінет площею 12,40 кв. м; 14а - шафа площею 
0,70 кв. м; 14б - шафа площею 0,50 кв. м; 14в - шафа площею 0,40 кв. м; 
15 - кабінет площею 13,30 кв. м; 15а - шафа площею 0,50 кв. м; 15б - шафа площею 0,30 кв. м; 16 - кабінет площею 14,00 кв. м; 16а - шафа 0,50 кв. м; 
16б - шафа площею 0,30 кв. м; 17 - кабінет площею 17,60 кв. м; 17а - шафа площею 0,60 кв. м; 17б - кабінет площею 14,20 кв. м; 18 - коридор площею 
37,00 кв. м; 19 - шафа площею 0,50 кв. м; 20 - кабінет площею 15,80 кв. м; 
21 - кабінет площею 31,90 кв. м; 22 - кабінет площею 11,10 кв. м; 22а - шафа площею 0,40 кв. м, всього по другому поверху 453,20 кв. м;
 
- підвал площею 222,60 кв. м.
 
Задовольняючи позовні вимоги ГУ МВС України в Полтавській області,суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з 1994 року позивач відкрито та безперервно володіє нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 , здійснює його утримання, що відповідно до статті 344 ЦК України є підставою для визнання за ним права власності на вказане майно за набувальною давністю.
 
У червні 2011 року ПП «Інвентаризатор» звернулося до суду із заявою, у якій просило роз`яснити заочне рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 20 січня 2011 року, вказавши орган державної влади, в особі якого визнано право власності за державою Україна, та зазначивши суб`єкт господарювання, в оперативному управлінні чи господарському віданні якого перебуває спірне майно, а також, яку частину об`єкта складають вказані в рішенні суду нежитлові приміщення.
 
У червні 2011 року УМВС в Полтавській області звернулося до суду із заявою про роз`яснення заочного рішення Октябрського районного суду міста Полтави 
від 20 січня 2011 року у частині реєстрації фактичної площі підвалу нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 , загальна площа яких згідно з технічним паспортом КП «Інвентаризатор» станом на 27 квітня 
2011 року 948,40 кв. м.
 
Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 17 червня 2011 року визначено порядок виконання рішення суду від 20 січня 2011 року за позовом УМВС в Полтавській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності, а саме визнано право власності за державою Україна в особі МВС України на праві оперативного управління УМВС України в Полтавській області на нежитлові приміщення загальною площею 948,40 кв. м, у тому числі по першому поверху 272,20 кв. м, по другому поверху 453,20 кв. м, підвал 223,00 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1 , і визначені в технічному паспорті КП «Інвентаризатор» № 1-40 (інвентаризаційна справа 
№ 11982).
 
Виділено нежитлові приміщення загальною площею 948,40 кв. м по АДРЕСА_1 , і визначені в технічному паспорті ПП «Інвентаризатор»№ 1-40 (інвентаризаційна справа № 11982), що належать на праві власності державі Україна в особі МВС України на праві оперативного управління УМВС України в Полтавській області - як на окремий (самостійний) об`єкт права власності. 
 
30 жовтня 2019 року Державне комунальне Житлово-експлуатаційне підприємство «Будівельник» (далі - ДК ЖЕП «Будівельник»), як особа, яка не брала участь у справі, подало апеляційні скарги на заочне рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 20 січня 2011 року та ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 17 червня 2011 року, посилаючись на те, що оскаржуваними судовими рішеннями вирішено питання про його права та обов`язки. 
 
Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ДК ЖЕП «Будівельник» на заочне рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 20 січня 
2011 року та ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 17 червня 2011 року зазначеній справі.
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 30 січня 2020 року закрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ДК ЖЕП «Будівельник» на заочне рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 20 січня 
2011 року та ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 17 червня 2011 року у вказаній справі.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ДК ЖЕП «Будівельник» не є стороною у справі, оскаржуваними судовими рішеннями районного суду не було вирішено питання про його права та обов`язки, а тому відповідно до положень статті 352 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ДК ЖЕП «Будівельник» не відноситься до переліку осіб, які мають право на оскарження заочного рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 20 січня 2011 року та ухвали Октябрського районного суду міста Полтави 
від 17 червня 2011 року. Зокрема, суд зазначив, що ДК ЖЕП «Будівельник» не було стороною договору оренди від 01 червня 1994 року, не надало належних та допустимих доказів на підтвердження зареєстрованого в установленому законом порядку права власності на спірне нерухоме майно на момент подання апеляційних скарг. Рішенням Господарського суду Полтавської області 
від 03 серпня 2007 року у справі № 8/172 відмовлено у задоволенні заяви ДК ЖЕП «Будівельник» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Полтавської області від 23 липня 2004 року за позовом ДК ЖЕП «Будівельник» до Управління майном Полтавської обласної ради, Управління житлово-комунального господарства Полтавської обласної ради про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. Господарський суд у вказаній справі зазначив, що закріплене за ДК ЖЕП «Будівельник» нерухоме майно належить до комунальної власності територіальної громади сіл, селищ, міст Полтавської області і лише перебуває у його повному господарському віданні, а тому відсутні підстави для визнання за ним права власності на нерухоме майно.
 
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19 липня 2012 року у справі № 8/471-23/1 зобов`язано Полтавську міську раду прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Полтави об`єкти житлового фонду у місті Полтава, в тому числі і по АДРЕСА_1 , які лише перебували на праві господарського відання ДК ЖЕП «Будівельник», що додатково підтверджує, що судом першої інстанції не вирішувалося питання про права та обов`язки ДК ЖЕП «Будівельник».
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи 
 
У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ДК ЖЕП «Будівельник», у якій заявник просив скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 30 січня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів апеляційних скарг про те, що оскаржуваними заочним рішенням та ухвалою суду першої інстанції вирішено питання про права та обов`язки ДК ЖЕП «Будівельник», оскільки спірні нежитлові приміщення перебувають у його господарському віданні. Зокрема вказував на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що до складу належного ДВМП «Полтавбуд» майна, яке в процесі приватизації було перетворено у ТОВ «Полтавбуд» не входило нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 , а отже зазначене товариство не набуло у встановленому законом порядку право власності на це нерухоме майно і не мало права ним розпоряджатися. Ураховуючи, що спірне нерухоме майно є власністю територіальної громади сіл, селищ, міст Полтавської області в особі Управління житлово-комунального господарства, правонаступником якого є ДК ЖЕП «Будівельник», а тому відповідачем у справі за позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю має бути попередній власник спірного нерухомого майна або його правонаступник, а у разі коли вони невідомі, то уповноважений орган відповідної територіальної громади. Натомість позов заявлено до п`яти із десяти засновників ТОВ «Полтавбуд», які не є ані попередніми власниками цього майна, ані його правонаступниками.
 
В обгрунтування доводів незаконності ухвали Октябрського районного суду міста Полтави від 17 червня 2011 року, яким визначено порядок виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 20 січня 2011 року, заявник вказував на те, що ГУ МВС України в Полтавській області не зверталося до суду із заявою про виділ частки у натурі, оскільки за своїм змістом подана ним заява з посиланням на статтю 221 ЦПК України (у редакції на час подання заяви), як і заява ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» є заявою про роз`яснення судового рішення, а не про виділ у натурі частки майна.
 
Натомість, в порушення норм процесуального права, суд, задовольняючи заяви про роз`яснення судового рішення, визнав їх такими, що потребують встановлення порядку виконання оскаржуваного судового рішення, чим фактично змінив зміст резолютивної частини оскаржуваного судового рішення, вирішивши у такий спосіб окреме майнове питання про виділ майна в натурі, чим порушив права інших співвласників нерухомого майна.
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі з підстав, передбачених частиною другої статті 389 ЦПК України, та витребувано матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ДК ЖЕП «Будівельник» підлягає задоволенню з таких підстав.
 
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
 
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
 
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право має бути забезпечене справедливими судовими процедурами.
 
Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 у справі щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України, зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
 
Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, якими урегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.
 
Статтею 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Частина перша статті 352 ЦПК України надає право учасникам справи, а також особам, які не брали участь у справі, оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
 
Зазначена норма визначає осіб, які наділені правом на апеляційне оскарження судового рішення, що поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, але судовим рішенням вирішені питання про їх права, інтереси та (або) обов`язки. При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися її прав, інтересів та обов`язків, тобто суд вирішив спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення є заявник. Рішення є таким, що вирішує питання про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, а в резолютивній частині прямо вирішено питання про її права та обов`язки.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
 
Постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ДК ЖЕП «Будівельник», суд апеляційної інстанції виходив з того, що заочним рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 20 січня 
2011 року та ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 17 червня 2011 року не вирішувалося питання про права та обов`язки ДК ЖЕП «Будівельник», як особи, яка не брала участь у справі. Апеляційний суд послався на те, що ДК ЖЕП «Будівельник» не є власником спірного майна, що встановлено господарським судом у справах № 8/172 та № 8/471/-23/1, а тому не має права на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції у даній справі.
 
Верховний Суд вважає зазначений висновок апеляційного суду передчасним з огляду на таке.
У провадженні Господарського суду Полтавської області перебувала справа 
№ 8/172 за позовом ДК ЖЕП «Будівельник» до Управління майном Полтавської обласної ради, Управління житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, у задоволенні якого рішенням Господарського суду Полтавської області від 23 липня 2004 року відмовлено. 
 
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 03 серпня 2007 року у справі № 8/172 відмовлено у задоволенні заяви ДК ЖЕП «Будівельник» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Полтавської області від 23 липня 2004 року. Господарський суд вказав, що закріплене за ДК ЖЕП «Будівельник» нерухоме майно належить до комунальної власності територіальної громади сіл, селищ, міст Полтавської області та перебуває у повному господарському віданні ДК ЖЕП «Будівельник», у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання за ним права власності на нерухоме майно.
 
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19 липня 
2012 року у справі № 8/471-23/1 зобов`язано Полтавську міську раду прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Полтави об`єкти житлового фонду у місті Полтава, в тому числі і по АДРЕСА_1 , зобов`язано ліквідатора ДК ЖЕП «Будівельник» передати об`єкти житлового фонду, в тому числі і по АДРЕСА_1 , за актом прийому-передачі Полтавській міській раді, та у строк до 24 вересня 2012 року надати суду документальні підтвердження такої передачі.
 
Пославшись на висновки Господарського суду Полтавської області про те, що ДК ЖЕП «Будівельник» не є власником нерухомого майна по 
АДРЕСА_1 , апеляційний суд не врахував, що зазначеними судовими рішеннями встановлено, що закріплене за ДК ЖЕП «Будівельник» нерухоме майно належить до комунальної власності територіальної громади та перебуває у повному його господарському віданні та, що згідно з частиною четвертою статті 136 Господарського кодексу України до захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. 
 
Поза увагою суду апеляційної інстанції залишилася і та обставина, що відповідно до умов договору оренди від 01 червня 1994 року у користування ГУ МВС України в Полтавській області були передані нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 для розміщення адміністративно-управлінського апарату (згідно з технічним паспортом будівля літ. «А-2»), тоді як у наданому ДК ЖЕП «Будівельник» витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно вказано, що власником нежилого приміщення по Куйбишева, 14/16 у місті Полтава є УЖКХ ПСМО «Будівельник» (дата прийняття рішення про державну реєстрацію 01 липня 2004 року), правонаступником якого, як зазначав заявник, є ДК ЖЕП «Будівельник» (т. 1, а. с. 118). 
 
З огляду на наведені заявником аргументи та надані ним докази, суд не навів належного обгрунтування на підтвердження або спростування доводів заявника про те, що заочним рішенням Октябрського районного суду міста Полтави 
від 20 січня 2011 року вирішені питання про його права на спірні нежитлові приміщення, але він не був залучений до участі у справі як відповідач, натомість позов ГУ МВС України в Полтавській області про визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку набувальної давності заявлено до неналежних відповідачів.
 
Зазначене вказує на те, що суд апеляційної інстанції не здійснив належну перевірку доводів апеляційної скарги ДК ЖЕП «Будівельник», а тому дійшов передчасного висновку про недоведеність заявником його посилань на те, що оскаржуваним судовим рішенням вирішені питання його права на спірне нерухоме майно. 
 
Зважаючи на викладене, оскаржуване судове рішення не можна визнати законним та таким, що відповідає завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб та інтересів держави. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Ураховуючи наведене, оскаржувана ухвала апеляційного суду про закриття апеляційного провадження не може вважатись законною й обгрунтованою та підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» задовольнити.
 
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 30 січня 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  О. В. Ступак
Судді:                                                                            І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
Г. І. Усик
В. В. Яремко