У Х В А Л А  
08 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 487/1280/19
провадження № 61-17399ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Миколаївське обласне підприємство автобусних станції» про стягнення заробітної плати за суміщенням посад, 
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій» (далі - ПрАТ «МОПАС») про стягнення заробітної плати за суміщення посад.
Позов обґрунтований тим, що 18 червня 2015 року відповідно до наказу № 137-к ПрАТ «МОПАС» ОСОБА_1 поновлено на посаді диспетчера Миколаївського міжміського автовокзалу з 22 грудня 2014 року.
19 червня 2015 року відповідно до наказу № 140-к її переміщено без згоди на Миколаївський приміський автовокзал із збереженням суттєвих умов праці.
З січня 2017 року не офіційно до її основних посадових обов`язків, як диспетчера Миколаївського приміського автовокзалу, керівництво підприємства, у зв`язку з відсутністю робочого персоналу, додало обов`язки бухгалтера з повною матеріальною відповідальністю, обов`язки завідуючого камерою схову, перонного контролера, касира, інкасатора, проте заробітну плату за виконання додаткових обов`язків вона не отримувала.
Суміщення посад є істотною зміною умов праці, про що працівника необхідно попередити за два місяці. Керівництво ПрАТ «МОПАС» не повідомляло її про зміну істотних умов праці, тому грубо порушило норми законодавства про працю, отже, порушує її права та інтереси.
27 листопада 2018 року вона зателефонувала на урядову «гарячу лінію» та на «гарячу лінію» Миколаївської облдержадміністрації щодо порушення вимог законодавства про працю керівництвом ПрАТ «МОПАС».
01 грудня 2018 року з відділу кадрів ПрАТ «МОПАС» направлено на роботу автовокзалу касира, старшого касира та начальника автовокзалу. В одному кабінеті, на одному робочому місці, вони повинні виконувати свої службові обов`язки. У цей день вона передала касу старшому касиру ОСОБА_2 . У зв`язку з психологічним тиском на робочому місці з боку начальника ОСОБА_3 , який виконував наказ генерального директора ОСОБА_4 , погіршився стан здоров`я, тому її госпіталізовано у лікарню, де вона проходила курс лікування з 01 грудня 2018 року.
04 грудня 2018 року управлінням Держпраці у Миколаївській області розглянуто звернення ОСОБА_1 від 27 листопада 2018 року і повідомлено, що заплановано інспекційне відвідування ПрАТ «МОПАС» щодо додержання законодавства про працю.
Позивач зазначає, що незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані через напругу на роботі.
Просила стягнути з ПрАТ «МОПАС» на її користь заробітну плату за незаконне суміщення посад зі своєю основною роботою, а саме: виконання додаткової роботи та посадових обов`язків бухгалтера з повною матеріальною відповідальністю, обов`язки завідуючого камерою схову, перонного контролера, касира, інкасатора у розмірі 26 442,00 грн, з яких: з 01 січня по 31 грудня 2017 року доплати за суміщення професій (посад) становить 12 240,00 грн, з 01 січня по 31 грудня 2018 року доплата за суміщення професій (посад) становить 14 202,00 грн.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року, в позові відмовлено.
Суди встановили, що за період виконання ОСОБА_1 роботи за суміщенням посад відповідач накази про суміщення посади позивача з посадами бухгалтера, завідуючого камерою схову, перонного контролера, касира, інкасатора не видавав. Зважаючи на відсутність наказу про доручення ОСОБА_1 інших обов`язків за суміщенням посад, відсутні підстави для нарахування оплати праці. 
Відмовивши в позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати за виконану роботу за суміщенням посад є недоведеними належними та допустимими доказами, тому відмовив в позові за необґрунтованістю.
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.
Предметом спору у зазначеній справі є відшкодування майнової та моральної шкоди у розмірі 26 442,00 грн. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн*100=210 200,00 грн). 
У касаційній скарзі заявника немає посилання на зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, як і на докази на їх підтвердження.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані заявником на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2020 року та постанова Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Миколаївське обласне підприємство автобусних станції» про стягнення заробітної плати за суміщенням посад відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                             А. С. Олійник
С. О. Погрібний
В. В. Яремко