Постанова
Іменем  України
 
25 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 725/3593/19
провадження № 61-3326св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Жданової В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
відповідач – квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України, на рішення Першотравневого районного суду м.  Чернівці від 02 жовтня 2019 року в складі судді Нестеренко Є. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 січня 2020 року в складі колегії суддів: Владичан А. І., Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України (далі – КЕВ м. Чернівці) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання права на приватизацію, зобов`язання вчинити дії.
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до ордеру від 11  листопада 1993 року № 748 ОСОБА_4 як працівнику Міністерства оборони СССР та членам її сім`ї була надана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Після вселення в житлове приміщення нею укладено договір найму з обслуговуючою організацією будинку ПП «Житлосервіс».
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Приватизацію квартири за життя вона не здійснила.
Рішенням Чернівецької міської ради від 30 жовтня 2018 року № 580/22 особовий рахунок квартири  АДРЕСА_1 переоформлено на ім`я позивача  ОСОБА_1 . Позивачі зареєстровані за вказаною адресою.
Вказували, що з метою оформлення права власності в порядку приватизації на квартиру звернулись до Департаменту ЖКГ Чернівецької міської ради та дізналися, що квартира не належить територіальній громаді м. Чернівці, а тому немає законних підстав здійснити її приватизацію, житловий будинок АДРЕСА_2 побудований за кошти Міністерства Оборони України.
При зверненні із заявою до КЕВ м. Чернівці про оформлення передачі у приватну (спільну часткову) власність квартири позивачі отримали відмову, оскільки вищевказаний будинок не перебуває на балансі КЕВ м. Чернівці.
Вважають, що КЕВ м. Чернівці безпідставно та незаконно відмовив їм в оформленні власності на квартиру, а тому, змінивши позовні вимоги під час розгляду справи, просили: визнати протиправним та скасувати рішення КЕВ м. Чернівці Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України від 12 червня 2019 року №1629 щодо відмови їм у передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ними право на приватизацію вказаної квартири; зобов`язати КЕВ м.  Чернівці Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України вжити заходів щодо приватизації квартири.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення КЕВ м. Чернівці Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України від 12 червня 2019 року № 1629 щодо відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,                   ОСОБА_3 у передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право на приватизацію вказаної квартири. Зобов`язано КЕВ м. Чернівці як орган приватизації вжити заходів щодо приватизації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,                       ОСОБА_3 квартири згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджено Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання громадян та спрямована на створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, а тому позивачі, які постійно мешкають у квартирі АДРЕСА_1 , мають право на безоплатну приватизацію згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивачі правомірно звернулись з вимогами саме до відповідача про вжиття заходів щодо приватизації квартири, оскільки невжиття відповідачем заходів щодо приватизації квартири порушує їх права.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 09 січня 2020 року апеляційну скаргу КЕВ м. Чернівці залишено без задоволення, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2019 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки квартира  АДРЕСА_1 перебуває в повному господарському віданні або оперативному управлінні КЕВ м. Чернівці, що підтверджується копією ордеру від 11 листопада 1993 року № 748, копією довідки від 24 листопада 1998 року №989, копією листа - відповіді департаменту ЖКГ Чернівецької міської ради від 04 березня 2019 року №03/01-18/841, згідно яких житловий будинок по АДРЕСА_3 побудований на кошти Міністерства Оборони України, знаходиться на балансі Чернівецької КЕЧ району.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У лютому 2020 року начальник КЕВ м. Чернівціподав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки суди попередніх інстанцій встановили обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389, стаття 411 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що оскільки будинок АДРЕСА_2 не перебуває ані у господарському віданні, ані в оперативному управлінні КЕВ м. Чернівці, відсутній на балансі КЕВ м. Чернівці, тому відповідач не має повноважень вирішувати питання щодо приватизації вказаної квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та не порушує права позивачів на приватизацію. Судами не залучено до участі у справі Міністерство оборони України у якості третьої особи, проте рішення суду може вплинути на права та обов`язки останнього. Також вважає, що судами порушено норми процесуального законодавства стосовно юрисдикції розгляду даної справи, оскільки такі позовні вимоги мали б розглядатись у порядку адміністративного судочинства. В матеріалах справи відсутнє рішення відповідача про відмову позивачам у приватизації, оскільки зі змісту листа КЕВ м. Чернівці №1629 від 12 червня 2019 року не вбачається такої відмови, а лише зазначено, що спірна квартира не перебуває на балансі КЕВ м. Чернівці, про що надана довідка № 1628 від 12 червня 2019 року. Крім того зазначав, що заява про зміну позовних вимог від 20 серпня 2019  року підписана особою, яка не мала на це повноважень, та прийнята судом без належної сплати судового збору.
 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів
 
У травні 2020 року позивачі подали до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, в якому просили касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на те, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача, як органу приватизації вжити всіх належних та достатніх заходів щодо приватизації зазначеної квартири підлягають задоволенню, оскільки зазначений обов`язок органу приватизації встановлений нормами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і в разі, якщо зазначений орган зволікає з винесенням відповідного рішення або вчиненням інших дій, суд має право зобов`язати розглянути заяву про передачу житла в приватну власність, вчинити певні дії, та в разі необґрунтованої відмови, скасувати рішення органу приватизації, зобов`язавши вчинити певні дії. Відповідно до Розділу Х Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства Оборони України від 31 липня 2018 року №380, підготовка, оформлення документів та передання у власність громадян квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами приватизації, створеними при КЕУ, КЕВ (КЕЧ) районів, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд, в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Начальники КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району організовують роботу органів приватизації в підпорядкованих КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району. Також зазначали, що доводи про порушення судами норм процесуального права є безпідставними та необґрунтованими.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу №  725/3593/19 з Першотравневого районного суду м. Чернівці.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
У квітні 2020 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2020 року зупинено виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2019  року, яке залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 09 січня 2020 року, до закінчення касаційного провадження.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року справу №  725/3593/19 призначено до розгляду.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що  ОСОБА_4 , як працівнику Міністерства оборони СССР, та членам її сім`ї на підставі ордеру від 11  листопада 1993 року №  748 була надана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 уклала договір найму з обслуговуючою організацією будинку ПП «Житлосервіс».
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, свідоцтво про смерть від 30  липня 2018 року, актовий запис № 1481.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна відомості про квартиру АДРЕСА_1 відсутні.
Рішенням Чернівецької міської ради від 30 жовтня 2018 року № 580/22 особовий рахунок квартири  АДРЕСА_1 переоформлено на ім`я позивача ОСОБА_1 , що підтверджується повідомленням Департаменту ЖКГ Чернівецької міської ради від 07 листопада 2018 року № 4-3118/0-03/01.
Довідкою ПП «Житлосервіс» від 15 вересня 2018 року підтверджено реєстрацію ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: квартира АДРЕСА_1 .
На запит адвоката позивачів Департамент ЖКГ Чернівецької міської ради надав письмову інформацію від 04  березня 2019 року № 03/01-18/841, що квартира АДРЕСА_1 не належить на праві власності територіальній громаді м. Чернівці.
Актом прийому-передачі від 15 березня 1995 року Військова частина НОМЕР_1 передала, а ЖРЕП-13 Першотравневого району м. Чернівці прийняв на баланс житловий будинок на 72 квартири по АДРЕСА_3 .
Із довідки Департаменту ЖКГ Міськради від 24 листопада 1998 року, вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_3 , побудований на кошти Міністерства Оборони України, знаходиться на балансі Чернівецької КЕВ району.
Як вбачається з довідки КЕВ м. Чернівці від 12 червня 2019 року житловий будинок АДРЕСА_3 , на їхньому балансі не перебуває.
Згідно висновку оцінки вартості нерухомого майна від 13 червня 2019  року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , становить 465 721,00 грн.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482 XII зазначено, що приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
Згідно частини першої статті 2 вказаного Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.
Згідно частини першої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та пункту 13 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року                  № 396, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що квартира АДРЕСА_1 перебуває в повному господарському віданні або оперативному управлінні КЕВ м. Чернівці, що підтверджується копією ордеру від 11 листопада 1993 року № 748, копією довідки від 24  листопада 1998 року № 989, копією листа- відповіді департаменту ЖКГ Чернівецької міської ради від 04 березня 2019 року № 03/01-18/841, згідно яких житловий будинок по АДРЕСА_3 побудований на кошти Міністерства Оборони України, знаходиться на балансі Чернівецької КЕЧ району.
Разом з тим, суди належним чином заперечення відповідача не перевірили та не врахували, що згідно із довідки КЕВ м. Чернівці від             12 червня 2019 року житловий будинок АДРЕСА_3 , на їхньому балансі не перебуває.
Крім того, за актом прийому-передачі від 15 березня 1995 року Військова частина НОМЕР_1 передала, а ЖРЕП-13 Першотравневого району м. Чернівці прийняв на баланс житловий будинок на 72 квартири по АДРЕСА_3 .
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 уклала договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду з обслуговуючою організацією будинку ПП «Житлосервіс». 
Рішенням Чернівецької міської ради від 30 жовтня 2018 року № 580/22 особовий рахунок квартири  АДРЕСА_1 переоформлено на ім`я позивача ОСОБА_1 , що підтверджується повідомлення Департаменту ЖКГ Чернівецької міської ради від 07 листопада 2018 року № 4-3118/0-03/01.
Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Особовий рахунок, виписаний на квартиронаймача, фактично, є підтвердженням укладення договору найму житла.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від                     17 червня 2020 року у справі № 127/3827/17 (провадження № 61-36539св18).
Таким чином, матеріали справи містять суперечливі докази щодо юридичної особи, у власності якої, віданні чи оперативному управлінні тощо, перебуває спірний будинок, а за змістом частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями статей 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, вказані обставини не врахували та належним чином доводи сторін не перевірили, не врахували, що матеріали справи містять суперечливі докази щодо юридичної особи, у власності якої, віданні чи оперативному управлінні тощо, перебуває спірний будинок, у зв`язку із чим дійшли передчасного висновку, що квартира АДРЕСА_1 перебуває в повному господарському віданні або оперативному управлінні КЕВ м. Чернівці, а тому саме відповідач КЕВ м. Чернівці наділений правом створити уповноважений орган з приватизації квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах.
Також, визнаючи за позивачами право на приватизацію спірної квартири, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, не звернув уваги на те, що відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вирішення питання щодо приватизації житла є виключною компетенцією органу приватизації. 
Оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, а суди попередніх інстанцій не використали вказані повноваження, вказані обставини позбавляють Верховний Суд ухвалити власне рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
Вищенаведені порушення судами норм процесуального права призвели до передчасних висновків щодо суті спору, отже рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
 
За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
З метою забезпечення завдання цивільного судочинства, а саме щодо забезпечення справедливого розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України задовольнити.
 
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 жовтня            2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 січня            2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. С. Жданова	
Судді:	В. М. Ігнатенко	
 	С. О. Карпенко	
 	В. А. Стрільчук	
 	М. Ю. Тітов