ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7399/20 Справа № 214/1141/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М., 
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони:
позивач –  ОСОБА_1 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Весташляхбуд»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Весташляхбуд» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу  Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року, яке ухвалено суддею Євтушенко О.І. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 19 травня 2020 року, - 

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Весташляхбуд» (далі ТОВ  «Весташляхбуд») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо – транспортної пригоди.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач 22 серпня 2019 року приблизно о 18.40 год. керуючи автомобілем марки Opel Vivaro, р/н НОМЕР_1 , по автодорозі в районі б-ру Вечірнього в м. Кривому Розі потрапила в дорожньо-транспортну пригоду у зв`язку з тим, що колесо автомобіля, яким вона керувала, потрапило у відкритий люк дощоприймального колодязя. 
Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року, залишеною без змін за результатами апеляційного перегляду, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП, визнано ОСОБА_2 як посадову особу ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД», відповідальну за експлуатаційний стан та утримання дощоприймальних колодязів.
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 31 жовтня 2019 року, розмір матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля марки Opel Vivaro, р/н НОМЕР_1 , складає 139 137 грн. 60 коп. На оплату за проведення автотоварознавчого дослідження позивач витратила 4000 грн., здійснення евакуації автомобіля з місця ДТП на стоянку - 1500 грн. за послуги евакуатора та 2270 грн. – вартість послуг автостоянки. На підставі наведеного вище, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду. завдану дорожньо – транспортною пригодою в розмірі 147178,20 грн., та судові витрати у розмірі 1971, 78 грн.,      Крім того, внаслідок ДТП   позивач зазнала психоемоційного стресу, була позбавлена можливості користуватись автомобілем, у неї виник страх керування транспортним засобом. Обставини пригоди вплинули на стан її здоров`я, життєвий графік, змусили змінити звичний для неї уклад життя, викликали ряд проблем матеріального та психічного характеру. З урахуванням обсягу та глибини моральних страждань, розмір спричиненої моральної шкоди вона оцінила в 50 000 грн. 
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» на користь ОСОБА_1 142 907 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригодита 5 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнуто ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження – 4000 грн. 00 коп., вартість повідомлення про виклик представника ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» для проведення експертного автотоварознавчого дослідження – 270 грн. 60 коп. та 1479 грн. 07 коп. в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті судового збору, а загалом 5749 грн. 67 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «Весташляхбуд», посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взято до уваги, що жоден розрахунковий документ про оплату послуг позивачем не відповідає вимогам встановленим Положенням про форму РРО №13 та інших нормативних актів, а тому не може бути належним доказом здійснених витрат позивачем.
Зауважує на тому, що розмір збитків стягнутий судом першої інстанції на підставі експертизи не може відповідати реальній вартості втраченого майна на момент розгляду справи, адже законом не передбачено зобов`язання визначати розмір відшкодування шкоди тільки в розмірі суми встановленої звітом про оцінку збитків причиненого транспортному засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму необхідну для відновлення транспортного засобу.
Крім того, апелянт вважає, необґрунтованим розмір моральної шкоди, який стягнутий судом першої інстанції та зауважує на тому, що позивачем не доведено факт спричинення їй моральної шкоди. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суд першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи,  ОСОБА_1  експлуатувала автомобіль марки Opel Vivaro, р/н  НОМЕР_1 , на законних підставах, маючи при собі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу  НОМЕР_2  від 29 липня 2015 року (дійсний власник ОСОБА_3 , а.с.13), та посвідчення водія категорії В (а.с.12 ), 22 серпня 2019 року приблизно о 18.40 год. керуючи автомобілем марки Opel Vivaro, р/н НОМЕР_1 , по автодорозі в районі б-ру Вечірнього в районі е/о №113/87 в м. Кривому Розі потрапила в дорожньо-транспортну пригоду у зв`язку з тим, що колесо автомобіля, яким вона керувала, потрапило у відкритий люк дощоприймального колодязя, в результаті чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.
Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року залишеною без змін Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП, визнано начальника дільниці зливної каналізації ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» - ОСОБА_2 , як відповідальної особи за експлуатаційний стан та утримання дощоприймальних колодязів, оскільки він в межах своєї компетенції не вжив заходи по накриттю колодязя, розташованого на проїзній частині б-ру Вечірнього в м. Кривому Розі в районі е/о №113/87, решіткою та огородженні небезпечної ділянки дороги відповідними технічними засобами організації дорожнього руху, що призвело до виникнення ДТП за участю автомобіля, яким керувала ОСОБА_1 (а.с.14-18),
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д30/10/19 від 31 жовтня 2019 року складеного за заявою ОСОБА_3 суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , розмір матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору володільцю пошкодженого транспортного засобу марки Opel Vivaro, р/н НОМЕР_1 , складає 139 137 грн. 60 коп. (а.с.19-29),
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що причиною дорожньо-траспортної пригоди та заподіяння позивачу матеріальної і моральної шкоди, є незабезпечення безпеки дорожнього руху в результаті неналежного виконання обов`язків посадовою особою, а саме: начальника дільниці зливної каналізації ТзОВ «Весташляхбуд» - Морозова Р.А.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно ст. 10 ЗУ «Про автомобільні дороги України» та пунктів 1 і 6 Положення про державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор), центральним органом виконавчої влади в сфері дорожнього господарства та державного управління автомобільними дорогами загального значення являється Укравтодор, який виконує свої обов`язки як безпосередньо, так і через свої територіальні органи управління на місцях, якими являються служби автомобільних доріг в областях України, в тому числі Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області.
Згідно пунктів 2.1 та 2.2, затвердженого наказом Укравтодору Положення про Службу автомобільних доріг у Дніпропетровській області метою і предметом діяльності відповідача є організація будівництва, ремонту та утримання в належному технічному стані автомобільних доріг загального користування в регіоні, технічний нагляд за станом автомобільних доріг, організація контролю за цільовим та ефективним використання бюджетних коштів на утримання автодоріг загального користування та ін.
Відповідно приписів ст. 14 та ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху та на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг вимогам безпеки руху.
Вказані права учасників дорожнього руху забезпечуються передбаченою ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» відповідальністю, яку несуть власники доріг або уповноважені ними органи за створення безпечних умов руху на дорогах, що знаходяться в їх віданні.
Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.11.2019 року про адміністративне правопорушення, встановлено, що саме ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» несе відповідальність за експлуатаційний стан та утримання дощоприймальних колодязів, у тому числі на б-рі Вечірньому в м. Кривому Розі у відповідності до укладеного між Департаментом розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради як замовником та ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» як виконавцем договору №521-Т від 15 липня 2019 року.
Згідно ст. 9 Закону України «Про дорожній рух», до компетенції власників автомобільних доріг або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання автомобільних доріг в безпечному для дорожнього руху стані; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього рух; термінове усунення пошкоджень на автодорогах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; компенсація за рішенням судових органів витрат власникам транспортних засобів, якщо ДТП сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про автомобільні дороги України», основними обов`язками органу державного управління автомобільними дорогами загального користування є здійснення державного регулювання та контролю у сфері дорожнього господарства, в тому числі контролю за цільовим використанням бюджетних коштів; забезпечення безпечних умов руху транспортних засобів, організація ремонту та утримання автомобільних доріг за встановленими для них державними стандартами; виявлення аварійно-небезпечних місць та прийняття заходів щодо їх ліквідації.
Згідно ст. 13 Закону України «Про автомобільні дороги України», орган державного управління автомобільними дорогами загального користування несе відповідальність за стан автомобільних доріг загального користування та за відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг.
         Відповідно до п.3.1.7 ДСТУ3587-97 Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану. – люки оглядових колодязів повинні відповідати вимогам ГОСТ 3634. Відхилення висотної позначки кришки люка відносно рівня покриття проїзної частини не повинно перевищувати 1,0 см.
 Згідно з п.5.2.7 ДСТУ Б.В.2.5-26:2005 (ГОСТ 3634-99) кришки люків, ремонтні вставки і решітки дощоприймачів повинні щільно прилягати до відповідних опорних поверхонь їх корпусів. Допуск площинності їх опірних поверхонь не повинен перевищувати 2 мм.
Відповідно до пунктів 1.1 та 1.3 ДСТУ 3587-97 поширюється на всі автомобільні дороги, а його вимоги є обов`язковими.
Таким чином, судом вірно встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок перешкоди у виді ненакритого решіткою дощоприймального колодязю в результаті невиконання відповідачем покладених на нього вказаними нормативно-правовими актами обов`язків щодо належного експлуатаційного утримання автодороги, забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці, в тому числі й огородженням відповідними технічними засобами організації дорожнього руху.
Аналогічні висновки містяться в Постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року в справі № 0508/1310/2012 провадження № 61-5632св18, та Постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 748/60/17 провадження № 61-16100св18.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
 Зі змісту п.13 постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» слідує, що відповідно до ст.ст.386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 ПДР України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).
На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що саме відповідач відповідає за шкоду, заподіяну позивачеві внаслідок неналежного здійснення своїх обов`язків.
За змістом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, – це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. 
При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Аналогічна позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом у постанові від 10 березня 2020 року у справі №761/2941/17.
Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні ДТП повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада  2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).
Як вбачається з матеріалів справи висновком експертного автотоварознавчого дослідження №Д30/10/19 від 31 жовтня 2019 року складеного за заявою ОСОБА_3 суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , розмір матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору володільцю пошкодженого транспортного засобу марки Opel Vivaro, р/н НОМЕР_1 , складає 139 137 грн. 60 коп. (а.с.19-29)
Доводи апеляційної скарги про те, що розмір збитків стягнутий судом першої інстанції на підставі експертизи не відповідає реальній вартості втраченого майна, колегія суддів до уваги не бере, оскільки висновок експерта сторонами не оскаржено, відповідачем клопотань щодо призначення повторної експертизи з приводу неправильності та необґрунтованості висновків автотоварознавчої експертизи не заявлялась. 
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість стягнутого судом першої інстанції розміру моральної шкоди, оскільки розмір морального відшкодування визначено судом першої інстанції виходячи з принципів розумності та справедливості, з врахуванням роз`яснень, які викладені у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а також виходячи з того, що позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з пошкодженням майна, що йому належить, неможливістю користування пошкодженим майно та необхідністю докладати додаткових зусиль для нормалізації життя у зв`язку із вказаними обставинами. 
На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано  переживання позивача, пов`язаних із знищенням автомобілю, неможливістю його використання, у зв`язку з чим позивач змушена докладати значних додаткових зусиль для організації свого звичного укладу життя, її психічний та емоційний стан.
Крім того, позивач ОСОБА_1 зверталась до приймального відділення КЗ «Криворізька міська лікарня №2» ДОР з приводу отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, поганого самопочуття, слабкості, запаморочення, головної болі. За результатами первинного огляду встановлено діагноз: ЗМЧТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, садна кінцівок.(а.с.66) 
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Весташляхбуд» залишити без задоволення. 
Рішення   Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу  Дніпропетровської області від 14 травня 2020 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 22 жовтня 2020 року.

Головуючий:        
                                       
Судді: