ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 листопада 2020 року           справа №360/682/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Компанієць І.Д., 
суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В., 
за участю секретаря судового засідання Сухова М.Є.,
представників позивача Тітова В.О., Андруха В.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Тітова Віталія Олексійовича, що діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року в справі №360/682/20 (головуючий І інстанції Захарова О.В.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення  від 08.11.2019 року № 0000333201, -

                                                     ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом (арк.спр.109-110), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Луганській області форми «С» від 08.11.2019 № 0000333201 на суму штрафних санкцій 6800,00 грн, стягнути з відповідача судові витрати по справі.
В обґрунтування позову зазначила, що рішення не відповідає вимогам чинного законодавства України, як за формою,  так і за змістом.
Відповідачем допущена помилка у сфері податкового управління при застосуванні штрафних санкцій до позивача, застосовуючи механізм передбачений у Порядку надіслання контролюючими органами ППР платникам податків.
Також,  у разі відсутності постанови адміністративної комісії сільської ради, яка б визнала винуватою ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КУпАП, відсутні підстави для застосування податковим органом фінансових санкцій,  визначених ч.2 ст. 17 Закону України № 481/95-ВР щодо позивача.
Крім того, складання відносно продавця ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 156 КУпАП було  спровоковано працівниками Національної поліції, що виразилося у підбурюванні неповнолітньої особи – ОСОБА_3 до придбання слабоалкогольного напою «Revo» ємністю 0,5 л за ціною 33,10 грн. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КУпАП, викликає сумнів.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Обґрунтування апеляційної скарги. 
1.Суд першої інстанції не дав належної правової оцінки факту провокації з боку інспектора національної поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно продавця ОСОБА_2 . За результатами скарги позивача на дії поліцейського було виявлено та документально підтверджено факт провокації з боку інспектора поліції під час складання протоколу відносно ОСОБА_2 .
Відповідачем протиправно прийнято рішення про застосування до позивача фінансових санкцій на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, без отримання постанови в справі про адміністративне правопорушення. Між тим,  після ухвалення рішення судом першої інстанції, представнику позивача стало відомо про повернення адміністративною комісією  адміністративного матеріалу до Старобільського ВП ГУНП в зв`язку з відсутністю  в матеріалах справи відомостей щодо віку ОСОБА_3 .
3.Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення не підлягає скасуванню за формою, оскільки застосування відповідачем фінансових санкцій у формі ППР значно звужує зміст та обсяг прав платників податку.
Суд першої інстанції з цього приводу не врахував практику Європейського Суду з прав людини  щодо порушення права приватної власності особи на майно.
4. Також суд першої інстанції не дотримався принципу податкового законодавства – «презумпції правомірності   рішень платника податку».
В судовому засіданні представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати рішення суду першої інстанції. 
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу,  перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 14.04.1997 № 23770170000000991, має ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями терміном дії з 10.11.2018 до 10.11.2019, адреса місця торгівлі: АДРЕСА_1 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (арк. спр. 14-15)
28 серпня 2019 року інспектором СП Старобільського ВП ГУНП у Луганській області Бєліком О.А. складений адміністративний протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 243494, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 , продавець магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 156 КУпАП (арк. спр. 16), а саме: ОСОБА_2 , 28.08.2019 о 15 год. 50 хв., знаходячись на робочому місці в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться АДРЕСА_1 , здійснила продаж неповнолітній ОСОБА_3 , народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , слабоалкогольного напою «Revo» об`ємом 0,5 л, вартістю 33 грн 10 коп.
08 листопада 2019 року Головним управлінням ДПС України в Луганській області на підставі матеріалів справи про адміністративне правопорушення АА № 243494, складених співробітниками Старобільського ВП ГУНП у Луганській області, встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 статті 15-3 Закону України № 481/95-ВР від 19.12.1995 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України і частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР, тому прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.11.2019 № 0000333201 форми «С», яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 6800,00 грн (арк. спр. 67).
Податкове повідомлення-рішення отримано особисто позивачем 09.11.2019 (арк. спр. 66 зв. бік).
29 листопада 2019 року адміністративною комісією при виконкомі Курячівської сільської ради Старобільського району Луганської області за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 28.08.2019 АА № 243494 прийнято постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 156 КУпАП відносно ОСОБА_2 на підставі частини сьомої статті 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП (арк. спр. 17).
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що матеріалами справи підтверджено правомірність застосування податковим органом до позивача штрафних (фінансових) санкцій. Також судом визначено, що податкові повідомлення-рішення, прийняті не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, варто розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті спірного рішення. У цьому випадку перевага надається змісту документу порівняно з його зовнішньою формою.
Оцінка суду.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481/95-ВР)
Відповідно до пункту 2 частини першої, частин четвертої та п`ятої статті 15-3 Закону № 481/95-ВР забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років. 
Продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов`язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку. У разі відмови покупця надати такий документ продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів такій особі забороняється.
Таким чином, суб`єкт господарювання вправі здійснювати реалізацію слабоалкогольних напоїв виключно повнолітнім особам.
Відповідальність за вказане правопорушення передбачена частиною другою  статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР  (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої за порушення вимог  статті 15-3 цього Закону  до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в сумі 6800 гривень.
Отже, вищенаведеними нормами в імперативній формі запроваджено заборону на продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти років.
Суд першої інстанції встановив, що фактичною підставою для застосування до позивача фінансових санкцій стали матеріали правоохоронних органів, якими зафіксовано факт продажу 28.08.2019 продавцем ОСОБА_2 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому позивач здійснює свою господарську діяльність, слабоалкогольного напою особі, яка не досягла 18 років. Це - протокол про адміністративне правопорушення від 28.08.2019 серії АА № 243494,  письмові пояснення продавця магазину ОСОБА_2 , письмові пояснення неповнолітньої особи ОСОБА_3 , народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , фіскальний чек (арк. спр. 57-65).
Так, поясненнями ОСОБА_2 підтверджується, що 28.08.2019 о 15 год.00 хв., вона, знаходячись на робочому місці, здійснила продаж слабоалкогольного напою марки «Revo» об`ємом 0,5 л за 33 грн 10 коп. неповнолітній ОСОБА_3 , віком покупця не цікавилася (арк. спр. 61).
Поясненнями неповнолітньої ОСОБА_3 підтверджується, що 28.08.2019 о 15 год.50 хв., вона купила в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,  напій марки «Revo» об`ємом 0,5 л за 33 грн 10 коп. Продавець магазину не цікавилась її віком (арк. спр. 59).
Матеріали справи містять також фіскальний чек, відповідно до якого пляшку «Рево» об`ємом 0,5 л вартістю 33,10 грн продано у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де здійснює свою господарську діяльність  ФОП ОСОБА_1 (арк. спр. 63)
Таким чином,  факт продажу алкогольного напою неповнолітній ОСОБА_3 продавцем магазину «Продукти» ОСОБА_2 , в якому фізична особа підприємець ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність, підтверджується вищевизначеними доказами.
Крім того, факт продажу алкогольного напою особі, яка не досягла 18-ти років в магазині, що належить позивачу, не заперечується самим позивачем.
Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790.
Пунктом 5 вищевказаного Порядку №790 визначено, що підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Відтак, визначальною ознакою для висновку про наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності, передбаченої Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», є встановлення фактів, які свідчать, що при здійсненні господарської діяльності позивачем було продано неповнолітній особі алкогольний напій (горілку).
Відповідно до частини другої статті 218 Кодексу України про адміністративні порушення розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною другою статті 156 цього Кодексу віднесено до компетенції адміністративних комісій при виконавчих органах сільських, селищних рад.
Матеріали справи свідчать, що адміністративною комісією при Курячівській  сільській раді в межах повноважень було розглянуто справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , продавця магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому позивач здійснює господарську діяльність та прийнято постанову №3 від 29.11.2019 року про закриття провадження по справі  в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністратвине правопорушення строків, визначених ст.38 КУпАП (арк.спр.17). 
При цьому постановою встановлено, що ОСОБА_2 порушила вимоги, передбачені ст.156 ч.2 КУпАП, а саме:  здійснила 28.08.2019 року продаж слабоалкогольного напою «Рево» неповнолітній ОСОБА_3 , народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим скоїла правопорушення згідно ч.2 ст.156 КУпАП – продаж слабоалкогольного напою особі, яка не досягла 18 років.  
В доводах апеляційної скарги представник позивача  вказує на недоведеність факту реалізації продавцем позивача алкогольних напоїв неповнолітній особі, зокрема, через відсутність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності продавця ОСОБА_2 , в тому числі і на час прийняття податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення.
Суд не приймає ці доводи апелянта, оскільки, відсутність такої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, яка не має преюдиційного значення, не впливає на оцінку спірних відносин та законність дій контролюючого органу під час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.
Відсутність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності як окремого документа не позбавляє суд під час розгляду справи на підставі встановлених ним обставин самостійно визначати наявність або відсутність в діях відповідної особи ознак протиправності і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
Крім того, суд звертає увагу, що постанова по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.156 КУпАП щодо продавця ОСОБА_2 все ж таки приймалася адміністративною комісією і цією постановою встановлено вчинення продавцем ОСОБА_2 правопорушення – продаж слабоалкогольного напою неповнолітній особі, однак винна особа до адміністративної відповідальності не притягалася внаслідок  спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, визначеного   ст.38 КУпАП.
Згідно частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) (…)постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На підставі вищевикладеного, суд погоджує висновок суду першої інстанції про доведеність факту продажу слабоалкогольного напою неповнолітній особі в магазині, в якому позивач здійснює господарську діяльність.
Є неприйнятними доводи апелянта, що судом першої інстанції не надано належної оцінки встановленню службовим розслідуванням Національної поліції  факту провокації з боку інспектора національної поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно продавця ОСОБА_2 , оскільки ці доводи свідчать тільки про підстави притягнення робітника поліції до дисциплінарної відповідальності та  не спростовують факт продажу продавцем ОСОБА_2 слабоалкогольного напою неповнолітній особі. 
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку у податкового органу були правові підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у вигляді застосування штрафної санкції.
Щодо доводів позивача про недотримання контролюючим органом форми оскаржуваного податкового-повідомлення рішення, суд зазначає наступне.
На підставі пункту 58.2 статті 58 Податкового кодексу України (далі – ПК України) податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Відповідно до підпункту 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Пунктом 58.1 статті 58 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення приймається в разі визначення суми грошового зобов`язання, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідні органи.
Пунктом 1 Розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 20 грудня 2012 року за № 2135/22447 (далі - Порядок № 1204) зазначені випадки, відповідно до яких контролюючий орган визначає суми нарахування (зменшення) грошових, податкових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, що передбачені Кодексом або іншим законодавством, і складає податкове повідомлення-рішення.
На підставі абзацу 11 пункту 2 розділу ІІ Порядку № 1204 у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення у формі «С» - у разі застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та/або пені за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, в тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (додаток 10).
Отже, аналіз  наведених положень податкового законодавства свідчить, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган. 
Поняття грошового зобов`язання охоплює всі суми коштів, які підлягають сплаті як штрафні санкції за порушення вимог законодавства, дотримання якого контролюють контролюючі органи, в тому числі і штрафні санкції за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
З огляду на викладене у випадку порушенням суб`єктом господарювання вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», контролюючий орган повинен складати та надсилати (вручати) такому суб`єкту господарювання податкове повідомлення-рішення за штрафними (фінансовими) санкціями.
Враховуючи наведене, у випадку порушенням суб`єктом господарювання вимог Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", контролюючий орган повинен складати та надсилати (вручати) такому суб`єкту господарювання податкове повідомлення-рішення за штрафними (фінансовими) санкціями. Водночас складання контролюючим органом рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій не за формою податкового повідомлення-рішення не може бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови якщо суб`єкт господарювання вчинив порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган. При розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.
Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх),   таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
У такому разі рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій за порушення вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, варто розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті спірного рішення. У цьому випадку перевага надається змісту документу порівняно з його зовнішньою формою.
Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 28 травня 2019 року у справі №810/2155/16 (адміністративне провадження №К/9901/27352/18).
Є неприйнятними доводи апелянта про не дотримання судом першої інстанції принципу «презумпції правомірності   рішень платника податку», оскільки норми нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, не суперечать між собою, не припускають неоднозначного (множинного) трактування прав та обов`язків  платників податків або контролюючих органів.
Щодо доводів апелянтів про не врахування судом першої інстанції практики Європейського Суду з прав людини  щодо порушення права приватної власності особи на майно, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого визначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).
Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 08.11.2019 № 0000333201 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу в сумі 6800,00 грн в зв`язку з продажем спиртних напоїв особі, яка не досягла 18 років.
Зазначене обумовлює відсутність підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .
Суд не надає оцінку доводам апелянта щодо обмеження права на доступ до правосуддя ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2020 року, оскільки така оцінка виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції, який перевіряє законність та обгрунтованість рішень суду першої, а не апеляційної,  інстанції. 
Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення в цій частині є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування  рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тітова Віталія Олексійовича, що діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року в справі №360/682/20 – залишити без задоволення. 
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року в справі №360/682/20 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 10 листопада 2020 року.
Касаційна скарга  на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 10 листопада 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                   І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                     Л.В. Ястребова