Справа № 428/7965/19 
Провадження № 22-ц/810/658/20 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року             Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                           Назарової М.В.,
суддів:                                     Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,
за участю секретаря                Сінько А.І.,
учасники справи: позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
на рішення  Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 липня 2020 року, ухваленого Сєвєродонецьким міським судом Луганської області у складі: судді Посохова І.С. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

                                             в с т а н о в и в:

У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 123552,60 грн, який мотивувало тим, що відповідач ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № б/н від 18 січня 2012 року отримав кредит у розмірі 4400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, та складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач в порушення умов кредитного договору не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 31.05.2019 року за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 277214,96 грн, яка складається з: 4365,72 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 267364,12 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 5485,12 грн – заборгованість за пенею та комісією.
Користуючись своїм правом вимагати від боржника повернення частину боргу, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за вказаним кредитним договором № б/н від 18.01.2012 у розмірі 123552,60 грн, яка складається з: 4365,72 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 119186,88 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом з 18.01.2012 по 29.06.2018, а також стягнути судові витрати у сумі 1921 грн.
Відповідачем ОСОБА_1 надано відзив про невизнання позову, оскільки у заяві позичальника від 18 січня 2012 року процентна ставка не зазначена, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» відповідач не підписував, про зміну відсоткової ставки його не повідомлено, отже вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих відсотків з 19 лютого 2012 року по 31 травня 2019 року не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню; оскільки сторони крім строку дії договору від 18.01.2012 встановили й строки виконання відповідачем окремих зобов`язань, то за змістом ст. 256, 258, 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України строк давності для щомісячних платежів спливає після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі – зі спливом останнього дня місяця дії картки Банку, тому просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити у задоволенні позову повністю.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 липня 2020 позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. 
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.01.2012 року у сумі 4 365,72 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 67,87 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Банку задовольнити.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, оскільки не врахував числену практику Верховного Суду у кредитних правовідносинах, зокрема у справах № 356/1635/16-ц, № 428/2873/17, № 755/2720/16-ц, № 666/388/16-ц та № 415/5971/17, які просить апеляційний суд врахувати при розгляді даної справи; висловлена Великою Палатою ВС у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 позиція не може бути врахована, оскільки висловлена в конкретній справі за інших правовідносин, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб; висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту є помилковим, оскільки кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредитом є сплата відсотків, а відтак, суд першої інстанції, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав жодних правових підстав для відмови у стягненні відсотків по кредиту, суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуги в кредит під певні відсотки.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2020 року головуючим у справі визначено суддю Дронську І.О., склад колегії – Єрмаков Ю.В., Карташов О.Ю. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 23.09.2020 року вилучено суддю ОСОБА_2 у зв`язку із відставкою, новий суддя у складі суду Коновалова В.А. Апеляційне провадження по справі відкрито 23.09.2020 року. Ухвалою суду від 07.10.2020 року справу призначено до апеляційного розгляду на 28.10.2020 року о 10-20 год. 28.10.2020 року судове засідання відкладено у зв`язку через відсутні відомості про належне повідомлення відповідача – ОСОБА_1 , відкладено на 11.11.2020 року о 14-20 год. 11.11.2020 року судове засідання не було проведено у зв`язку з перебуванням у щорічній оплачуваній відпустці головуючого судді Дронської І.О., відкладено на 25 листопада 2020 року о 12-20 год. 25 листопада 2020 року судове засідання не було проведено у зв`язку з перебуванням у щорічній оплачуваній відпустці головуючого судді Дронської І.О., відкладено на 09 грудня 2020 року об 11-45 год.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2020 року, проведеного на підставі розпорядження керівника апарату Савчука О.І. від 10 грудня 2020 року у зв`язку із прийняттям відставки судді Дронської І.О., вилучено останню у зв`язку із закінченням терміну повноважень, визначено: новий головуючий суддя (суддя-доповідач) Назарова М.В., у складі колегії: – Карташова О.Ю., Коновалової В.А. Справу призначено до судового розгляду на 21 грудня 2020 року о 16.30 год.
Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився.
Щодо відповідача ОСОБА_1 , то колегією суддів встановлено, що за відомостями відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради, зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 48), а також відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив свою адресу: АДРЕСА_2 .
За зазначеними адресами відповідача рекомендовані поштові відправлення щодо виклику до суду ОСОБА_1 не отримує, вони повертаються до суду із відміткою Укрпошти «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до п. 3, 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлення відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, а також за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Тому у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідача слід вважати таким, що належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Наведене відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині відповідає.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем Витяг з Тарифів та Умов та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору. Банк в порушення приписів ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не повідомив ОСОБА_1 про умови кредитування і не узгодив їх з ним. Укладений між сторонами кредитний договір від 18.01.2012 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), не встановлює розміру відсотків за користування кредитом та розмір штрафних санкцій.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.
Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що під час укладення кредитного договору 18.01.2012 року шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідач погодив умови цього кредитного договору, на підтвердження чого АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 , копію його паспорту, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 18 січня 2012 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.
Довід скарги про погодження сторонами під час підписання вказаної анкети позичальника умов кредитування в порушення вимог частини першої статті 81 ЦПК України про обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не підтверджено належними доказами з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Надані позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_1 .
Анкета-заява містить анкетні дані відповідача, його контактну інформацію в частині, що підписані ОСОБА_1 . Натомість, ця заява не містить підпису відповідача щодо погодження умов кредитування та розмір погодженої сторонами процентної ставки за користування кредитом.
Тому правильний висновок суду про недоведеність позивачем того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування.
Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 січня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.
Тому висновок суду про недоведеність позивачем за допомогою належних доказів погоджений сторонами розмір процентної ставки, а також про зміну її розміру ґрунтується на матеріалах справи та доводами скарги не спростовується.
Загальні посилання в скарзі на підрив основ банківської системи нестягненням процентів не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права.
Як не заслуговує на увагу і довід скарги про необхідність взяття до уваги численої практики Верховного Суду у справах про стягнення кредитної заборгованості, оскільки наведені постанови Верховного Суду є судовими рішеннями у конкретних справах з відмінними фактичними обставинами та є результатом перегляду судових рішень за певними доводами касаційних скарг.
Натомість, обов`язковими при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України є лише висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Наведені скаржником рішення не містять висновків про застосування відповідних норм права.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. 

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 липня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Дата складення повного тексту постанови – 21 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: