ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

01 грудня 2020 року                                                                        м. Чернівці
справа № 723/2681/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого        Половінкіна Н. Ю. 
суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

учасники справи

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 
відповідач ОСОБА_1 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2020 року, головуючий у першій інстанції Дячук О.О.

встановила:
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у червні 2020 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
Зазначало, що між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг 24 січня 2011 року (без номеру), за умовами якого Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зобов`язалося надати  ОСОБА_1 кошти  у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок.
Договір про надання банківських послуг складається з заяви позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua.
ОСОБА_1 не виконано зобов`язання з сплати кредиту в сумі 3694 грн. 80 коп., процентів за користування кредитом за період з 24 січня 2011 року по 29 вересня 2019 року в сумі 129319 грн. 69 коп. 
Справа №723/2681/20                                                  Головуючий у 1 інстанції Дячук О.О.
Провадження №22-ц/822/898/20 Доповідач Половінкіна Н.Ю. 
Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 про надання банківських послуг 24 січня 2011 року (без номеру) грошові кошти в сумі 133014 грн. 49 коп.
Заочним рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2020 року позов задоволено частково, постановлено стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 3694 грн. 80 коп.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2020 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» процентів за користування кредитом за період з 24 січня 2011 року по 29 вересня 2019 року в сумі 129319 грн. 69 коп. скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.
Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, вчинення договору приєднання, досягнення між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 згоди про розмір процентної ставки, визначення довідкою про умови кредитування з використовуванням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» розміру процентної ставки. 
        Відзиву на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» не надходило.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення наведеним нормам відповідає частково.
Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» кредиту в сумі 3694 грн. 80 коп. не оскаржується.
Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів частково, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1, 2 ст.207, ч.1 ст.526, ч.1 ст.530, ч.1 ст.549, ч.1, 2 ст.551, ч.1 ст.611, ч.1 ст.626, ч.1 ст.633, ч.1 ст.634, ч.1 ст.638 ЦК України та вважав доведеним обов`язок ОСОБА_1 сплатити Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 24 січня 2011 року (без номеру) кредит в сумі 3694 грн. 80 коп.
На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на вчинення Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 24 січня 2011 року (без номеру), розрахунок заборгованості за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 24 січня 2011 року.
Відмовляючи у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» процентів за користування кредитом за період з 24 січня 2011 року по 29 вересня 2019 року в сумі 129319 грн. 69 коп., суд першої інстанції зазначив, що 
На обгрунтування таких висновків судом першої інстанції зазначено про те, що не можливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, тарифи, що розміщені на офіційному сайті Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» www.privatbank.ua неодноразово змінювалися банком.
Також суд першої інстанції встановив, що заява ОСОБА_1 від 24 січня 2011 року не містить зазначення процентної ставки, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, вважав недоведеним, що саме наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, тарифи розумів позичальник та ознайомився з ним, подаючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, вони містили умови щодо сплати процентів, неустойки.
При цьому суд першої інстанції вважав, що надані Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» Правила надання банківських послуг, тарифи, які містяться в матеріалах справи, не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки не містять підпису ОСОБА_1 , що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання зобов`язань.
На підставі частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору ж умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до положень статей 1048-1052 ЦК України істотними умовами є мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.
Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.
На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Частиною 2 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 вчинено заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» від 16 лютого 2011 року.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом  частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
До вказаних правовідносин слід застосовувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин ( лютий 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (грудень 2019 року).
За таких обставин за відсутності підтвердження про запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» витяг з Умов та правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Заслуговують на увагу посилання Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в апеляційній скарзі про досягнення між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 згоди про розмір процентів за користування кредитом та неустойки.
Анкета-заява  ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк»  від 24 січня 2011 року не містить зазначення умови договору про встановлення процентів за користування кредитом, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, комісії у вигляді грошової суми та визначеного розміру.
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» посилалося на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/. 
Надані Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника ОСОБА_1 .
Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Разом із тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг та тарифи банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua. розуміла ОСОБА_1 , була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження   № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. 
Проте, до матеріалів справи приєднано довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 24 січня 2011 року, яка підписана ОСОБА_1 .
За змістом наведеної довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 24 січня 2011 року базова процентна ставка за місяць становить 2,5% (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів на рік); штраф при порушенні строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, більше ніж 30 днів 500 грн. + 5 % суми;  пеня за несвоєчасне погашення заборгованості (пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова % ставка за договором)/ 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше; комісія за кредитне обслуговування відсутня; комісія за зняття готівкових коштів в банка і пунктах видачі готівки Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 4% від суми операції, в банкомата інших банків – 4%+5 грн., в іноземних банкоматах – 4%+15 грн.; комісія за моніторинг неактивної карти в розмірі залишку коштів не карточці але не більше 10 грн. (чи еквівалент в місяць) в місяць; комісія за отримання балансу на чек в банкоматах Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (окрім чека операції зі зняття готівки) 0,10 грн.; комісія за безготівковий платіж в системі internet-banking (Приват24) 2% від суми операції (а.с.17).
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.
З огляду на викладене право Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» нараховувати проценти за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 24 січня 2011 року припинилося зі спливом строку кредитування.
У справі, яка переглядається, анкета-заява  ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк»  від 24 січня 2011 року не містить строку повернення кредиту (користування ним).
Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік);  вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.
Разом з тим встановлено, що Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» здійснено останній випуск картки у жовтні 2013 року терміном дії до червня 2017 року.
Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.
У матеріалах справи відсутні докази щодо продовження строку дії договору між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 24 січня 2011 року після закінчення його дії.              
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 24 січня 2011 року встановлено неналежне виконання зобов`язння із здійснення обов`язкового щомісячного платежу з лютого 2014 року.
Тому підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» проценти з 24 січня 2011 року по 30 червня 2017 року.
З приєднаного до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 24 січня 2011 року вбачається нарахування відсотків з 1 вересня 2014 року за ставкою 34,8%, а з 1 квітня 2015 року за ставкою 43,2 % (а .с. 7-9).
Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Частинами 1-3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам  держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.  
На підставі ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.7 постанови від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9  правочин може бути визнаний недійсним  лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків  його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
Відповідно до частини 1-3 ст. 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на час укладення між сторонами кредитного договору, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
За змістом частини 4, 6 ст.1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.
У абз.1 п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснино, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв`язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.
За змістом абз.3,4 п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки слід розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст.ст.641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному ч.6 ст.1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст.1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.
Відповідно до частини 4 статті 11 Закону України «Про захист споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.
Це правило стосується форми змін умов договору (змін порядку повернення кредиту, процентної ставки).
За змістом статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.
У матеріалах справи відсутні докази про досягнення між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 згоди про застосування змінюваної процентної ставки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Розмір процентів, що підлягають стягненню з 24 січня 2011 року по 30 червня 2017 року за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 24 січня 2011 року складає 4647 грн.07 коп. (1466 грн.46 коп. (сума нарахованих відсотків відповідно до розрахунку заборгованості до збільшення відсоткової ставки 01 вересня 2014 року) + 3180 грн. 61 коп. (сума боргу на яку нараховуються відсотки х кількість днів х 30% річних / 360 днів).
Згідно розрахунку заборгованості за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 24 січня 2011 року ОСОБА_1 сплачено відсотки з 24 січня 2011 року по 29 вересня 2019 року в сумі 7941 грн. 54 коп.
За обставин сплати ОСОБА_1 процентів за користування кредитом за період з 24 січня 2011 року по 29 вересня 2019 року в сумі 7941 грн. 54 коп. відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом в межах строку кредитування з 24 січня 2011 року по 30 червня 2017 року в сумі 4647 грн. 07 коп.
Отже, суд першої інстанції, відмовивши у позові Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом, ухвалив по суті правильне судове рішення.
Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи викладене заочне рішення районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2020 року в частині, що оскаржується, підлягає зміні в мотивувальній частині з підстав неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів
постановила:
Апеляційну Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2020 року в частині відмови у позові Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів змінити з підстав зазначених в мотивувальній частині.
В решті залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення 1 грудня 2020 року.

Головуючий                                                 Н.Ю. Половінкіна
Судді                                                                М.І. Кулянда 
О.О. Одинак