ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9650/20 Справа № 184/346/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гукова Р. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 184/346/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді -       Зубакової В.П.
суддів -                           Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Публічне акціонерне товариство «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача   ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року, яка постановлена суддею Гуковою Р.М. у місті Покрові Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 жовтня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

       У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПАТ «ПГЗК») про відшкодування моральної шкоди у розмірі 190 000 грн., заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаної із виконанням трудових обов`язків.
В обґрунтування своїх вимог, позивач посилався на те, що працюючи у відповідача ПАТ «ПГЗК», у період з 25.01.1988 року по 15.11.2013 року, він отримав професійні захворювання, які підтверджені 12.09.2013 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, внаслідок чого він був звільнений з ПАТ «ПГЗК» за станом здоров`я, яке перешкоджало продовженню роботи, відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України. За висновками МСЕК від 04.11.2013 року та 27.10.2014 року позивача визнано людиною з інвалідністю третьої групи та встановлено 60% втрати професійної працездатності, безстроково. 
У зв`язку із наведеним, позивач вказує на завдання йому відповідачем моральної шкоди, яка полягає у тому, що він переносить страждання, оскільки не може працювати та забезпечувати себе матеріально як раніше, а виплати із Фонду соціального страхування лише частково компенсують отримуваний раніше дохід та не покривають усі витрати на проживання та лікування. 
Представник відповідача ПАТ «ПГЗК» заявив клопотання про проведення комплексної судової медично-психологічної експертизи, посилаючись на те, що для встановлення усіх обставин у справі, які мають значення для правильного вирішення спору, необхідні спеціальні знання.
Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року задоволено клопотання відповідача ПАТ «ПГЗК» про проведення комплексної судової медично-психологічної експертизи.
Призначено по цивільній справі №184/346/20 комплексну судову медично-психологічну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, що знаходиться за адресою: вул. Докучаєвська, буд.№4, м. Київ, 03057. 
Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. 
Поставлено експертній установі наступні питання:
1) Який характер душевних і фізичних страждань та переживань, їх глибина та тривалість, які поніс ОСОБА_1 у зв`язку з отриманням третьої групи інвалідності із втратою 60% працездатності?
2) Який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання ОСОБА_1 ?
Копію ухвали направлено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. 
Витрати, пов`язані з проведенням експертизи покладено на відповідача ПАТ «ПГЗК», що розташований по вул. Центральна,11 в м. Покров.
Для дослідження експерту направлено матеріали цивільної справи № 184/346/20 провадження № 2/184/199/20. 
До отримання результатів експертизи провадження по справі зупинено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та призначити розгляд справи по суті, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, позивач наголошує на тому, що він не надавав згоду на проведення комплексної судової медично-психологічної експертизи, а тому суд не мав права призначати таку експертизу, адже, за положення ст. 105 ЦПК України, призначення експертизи є обов`язковим лише у випадку заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами, або якщо у справі необхідно встановити характер і ступінь ушкодження здоров`я, психічний стан особи, вік особи.
На переконання позивача ОСОБА_1 , виключно суд уповноважений, на підставі повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, встановлювати наявність або відсутність заподіяної моральної шкоди, а також її розмір у грошовому вираженні.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ПАТ «ПГЗК»зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача,  представника відповідача ПАТ «ПГЗК» - Петечко О.В., яка  заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення,  перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи клопотання відповідача ПАТ «ПГЗК» про проведення комплексної судової медично-психологічної експертизи, суд першої інстанції керувався ст.103 ЦПК України та виходив з того, що для вирішення вказаного спору має суттєве значення встановлення характеру та обсягу фізичних душевних страждань, та, оскільки відповідачем ПАТ «ПГЗК» оспорюється розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди, то визначення орієнтовного розміру грошової компенсації за завдані позивачу душевні та фізичні страждання, має значення для правильного вирішення спору.
З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог ОСОБА_1 є відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.
Згідно з ч. 2 ст.102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Відповідно до ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Пленум Верховного суду України, в Постанові № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», а саме в п. 17 роз`яснив, що при вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 143-150 ЦПК (в попередній редакції), Законом України від 25 лютого 1994 року N 4038-XII "Про судову експертизу", Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року N 53/5, разом з Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень. Відтак, при ухваленні рішення щодо призначення судової експертизи в справі суд, з метою правильного та оперативного виконання судового рішення, повинен керуватися положеннями діючого, на момент вчинення відповідної процесуальної дії, законодавства, з обов`язковим врахуванням додаткових інструкцій, роз`яснень, правил, які регулюють відповідне питання.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів. Тому розглядаючи клопотання про призначення експертизи суд має його задовольнити саме у випадку, якщо обставини, про з`ясування яких заявлене клопотання, мають значення для справи та якщо їх з`ясування потребує спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо та лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі.
Предметом судово-психологічної експертизи є питання про діяльність осіб, індивідуально-психологічні властивості яких не виходять за межі норми (особливості сприйняття певних явищ за даних умов, здатність адекватно їх оцінювати тощо).
Судово-психологічна експертиза – має проводитись з реципієнтами на добровільній основі. 
Однак, із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 своєї згоди на призначення та проведення психологічної експертизи не давав, навпаки, категорично заперечуючи проти проведення такої експертизи.
Крім того, не можна віднести до компетенції судово-психологічної експертизи вирішення питання про ймовірне заподіяння особі моральної шкоди.
При цьому, згідно  статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Враховуючи вищенаведені положення ст.23 ЦК України, визначення розміру моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам належить до компетенції суду.
Так, у п.6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 №35-13/797) зазначено, що «моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи». Отже, будь-яка компенсація не може бути сумірною стражданням. Відповідно, будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Колегія суддів враховує, що відповідно до інформації з Реєстру методик проведення судових експертиз Мін`юсту, 29.01.2016 року прийнято рішення про припинення застосування «Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» (автор - професор О.Ерделевський).
Отже, судом першої інстанції вирішено клопотання про призначення експертизи з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим колегія суддів скасовує ухвалу суду першої інстанції в цій частині та ухвалює постанову про відмову в задоволенні клопотання відповідача ПАТ «ПГЗК» про проведення комплексної судової медично-психологічної експертизи
При цьому, колегія суддів враховує, що ухвала про зупинення провадження у справі у зв`язку з призначенням судової експертизи є одноактною (нерозривною) процесуальною дією, у зв`язку з чим наслідком неправомірного призначення судової експертизи є необґрунтоване зупинення провадження у справі. 
Така правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 21.05.2018 р. у справі № 904/10198/15.
Згідно з п. 6 ч. 1  ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала, в частині зупинення провадження у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача   ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року- скасувати.
В задоволенні клопотання відповідача Публічного акціонерного  товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про проведення комплексної судової медично-психологічної експертизи у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві – відмовити.
Цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництвіповернути до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: