Дата документу 10.11.2020 Справа № 334/474/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 334/474/20 Головуючий у 1-й інстанції: Козлова Н.Ю.
 
Провадження № 22-ц/807/2759/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Елемент-Перетворювач»на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Елемент-Перетворювач» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Елемент-Перетворювач» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що з 04.01.2000р. по теперішній час працює в ТОВ «Елемент-Перетворювач» на різних посадах. Остання займана посада - майстер цеху з виробництва силових напівпровідникових приладів. Починаючи з лютого 20147р. відповідач не виплачує їй заробітну плату, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 77 785,99 грн. Такими неправомірними діями відповідача їй спричинено моральні страждання, оскільки зарплата є її єдиним джерелом доходу, а невиплата зароблених коштів відповідачем вимагає від неї додаткових зусиль у пошуку інших засобів для існування, в той час як її робочий день зайнятий працює на підприємстві відповідача. Через вказані обставини вона постійно знаходиться у пригніченому стані, вона вимушена брати гроші у борг у знайомих, з якими встановились напружені стосунки у зв`язку з тим, що вона не може указати строків повернення позичених коштів. Розмір відшкодування моральної шкоди визначено нею у сумі 5000 грн. 

Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 77 785,99 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. 
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2020р. позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Елемент-Перетворювач» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 58 173,99 грн. та на відшкодування моральної шкоди 5000 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000 грн.

Стягнуто з ТОВ «Елемент-Претворювач» на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.
В апеляційній скарзі на вказане рішення суду ТОВ «Елемент-Перетворювач» зазначає, що позивач не довів та суд не встановив, що ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду діями підприємства, та суд не зазначив, в чому вона полягає, а також не вмотивував стягнутий розмір на її відшкодування. Тому просив скасувати рішення в частині задоволення вимог позивача щодо моральної шкоди та відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.01.2000 року по теперішній час працює в ТОВ «Елемент-Перетворювач», що підтверджується трудовою книжкою. 
З лютого 2017 року роботодавець в особі ТОВ «Елемент-Перетворювач» не регулярно та не в повному обсязі виплачує їй нараховану заробітну плату, у зв`язку з чим станом на 05.03.2020р. утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 58173,99 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі ТОВ «Елемент-Перетворювач» №126Э/4-14 від 04.03.2020 року.

Таким чином станом на 05.03.2020р. існує заборгованість відповідача по нарахованій, але не виплаченій позивачу заробітній платі в розмірі 58173,99 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. 
В іншій частині позовних вимог щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, суд відмовив, оскільки відповідач виписками з Відомостей розподілу заробітної плати та інших виплат і платіжними дорученнями підтвердив виплату позивачу частини заробітної плати ( а.с. 33-40), яку позивач визначала як заборгованість.

Позивач погодилась з такими висновками суду, не оскарживши рішення в цій частині.

Задовольняючи позов щодо стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 5000 грн., суд виходив із того, що відповідач тривалою невиплатою працівнику заробітної плати спричинив моральні страждання, що пов`язано з відсутністю грошових коштів для її існування та існування її родини.

Відповідач вважає такі вимоги позивача недоведеними, а висновки суду в цій частині невмотивованими.
Проте колегія визнає такі доводи апеляційної скарги неспроможними у зв`язку з наступним. 
Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Під «законним правом» слід розуміти будь-яке суб`єктивне право, що виникло у працівника як сторонни трудових правовідносин, тобто в результаті виникнення трудових правовідносин з власником або уповноваженим ним органом.

Отже, стаття 237-1 КЗпП визначає моральну шкоду як моральні страждання та втрату нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від потерпілого додаткових зусиль для організації свого життя. Причому не всякі втрати нормальних життєвих зв`язків можна підвести під поняття моральної шкоди, а лише ті, які вимагають від працівника додаткових зусиль з організації свого життя. 
Моральна шкода - це моральні або фізичні страждання, які особа зазнала у результаті протиправного діяння (бездіяльності), що порушує її особисті немайнові або майнові права. Під моральними стражданнями як емоційно-вольовими переживаннями людини варто розуміти пережиті нею почуття приниження, роздратування, пригніченості, гніву, сорому, розпачу, неповноцінності, стану психологічного дискомфорту тощо. Під фізичними стражданнями варто розуміти фізичний біль, який зазнала особа у зв`язку із вчиненим проти неї насильством або заподіянням шкоди здоров`ю. 

Процедура відшкодування моральної шкоди поєднана з труднощами. Доведення факту заподіяння такої шкоди, з`ясування підстав її відшкодування вимагає дослідження обставин настання моральної шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р.). 

При оцінці таких фактів важливо враховувати реальність реалізації втраченої можливості (бажання) потерпілого. Та тільки комплексна оцінка всіх наявних відомостей про потерпілого дозволяє встановити заподіяну йому моральну шкоду. 

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру й обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власної ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р.). 

Ще одна особливість відшкодування моральної шкоди працівнику, завданої з вини роботодавця, полягає в тому, що законодавець не встановлює переліку випадків, які зумовлюють настання цієї шкоди і становлять підстави її відшкодування, оскільки КЗпП не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівника.
При стягненні сум на відшкодування моральної шкоди слід звернути увагу, зокрема, чи відповідає така шкода обставинам справи, вимогам розумності, виваженості та справедливості. Також, чи надано позивачем доказів з урахуванням статті 23 Цивільного Кодексу України та статті 237-1 КЗпП України заподіяння з боку відповідача моральної шкоди.
Ст. 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З огляду на вказані положення законів, з урахуванням роз`яснень постанов Пленуму, колегія вважає, що суд обґрунтовано визнав, що позивачеві спричинені моральні страждання невиплатою протягом трьох років заробітної плати. 

З первісно наданої відповідачем довідки щодо заборгованості по заробітній платі, яку позивач долучила до позовної заяви, вбачається, що заборгованість виникла за 18 місяців у розмірі 77 785,99 грн. 
Тому колегія погоджується з висновком суду про те, що відповідачем внаслідок тривалої невиплати заробітної плати спричинено позивачу моральних страждань, пов`язаних з відсутністю грошових коштів для свого існування та для існування своєї родини. 
Та колегія вважає при цьому, що таке порушення є істотним, оскільки у позивача робота на підприємстві відповідача є основним місцем роботи, на якому вона зайнята повний робочий тиждень. А тому не має можливості отримувати інші доходи. А відтак, є очевидним наявність переживання через неоплату її праці та відсутність коштів для забезпечення потреб сім`ї.
У такому разі на доведеність факту моральних страждань вказує сама наявність заборгованості по зарплаті, її розмір та тривалість порушення прав працівника, що не потребує інших доказів спричинення моральної шкоди, оскільки порушується гарантоване Конституцією України право позивача.
Так, статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За цих обставин, коли були доведені інші вимоги позивача щодо заборгованості по заробітній платі, суд обґрунтовано вважав, що і похідні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є доведеними, а визначений судом розмір відшкодування в сумі 5000 грн. відповідає характеру та тривалості порушення, яке добровільно відповідачем усунуто не було, а також є співі мірним із розміром заборгованості. 
Отже, колегія повністю погоджується з судом, який вважав заявлену позивачем суму моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. адекватною встановленим обставинам у цій справі, яка відповідає тяжкості заподіяних моральних страждань та вимогам розумності і справедливості.
Колегія не вбачає підстав за доводами апеляційної скарги для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду, то у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. 

Керуючись ст.ст. 367,374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Елемент-Перетворювач» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена доВерховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лишеу випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальнезначення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 10 листопада 2020 року.

Головуючий:                                                                        Маловічко С.В.

Судді:                                                                                        Гончар М.С.

                       Подліянова Г.С.