Постанова
Іменем України
 
18 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 382/694/16
провадження № 61-42266св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк»,
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 та касаційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 квітня 2017 року в складі судді Карповича В. Д. та постанову Апеляційного суду Київської області від 10 липня 2018 року в складі колегії суддів: Лівінського С. В., Журби С. О.,                     Сержанюка А. С.,
ВСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог
У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (далі - ПАТ «ПроКредит Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання укладеної 13 травня 2005 року між ПАТ «ПроКредит Банк» і ОСОБА_2 рамкової угоди № 2367              29 січня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір про надання траншу 1.36631/2367, відповідно до пункту 2 якого позичальнику надано кредит на суму 200 000,00 доларів США зі ставкою 13 % річних на строк 120 календарних місяців. 
27 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобов`язань за рамковою угодою та укладеними в її межах кредитними договорами, було укладено договір іпотеки № 2367-ІД 02, відповідно до умов якого банку в іпотеку передано нерухоме майно: незавершене будівництво (ангар), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Після завершення будівництва 13 січня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу вказаного нежитлого приміщення.
30 серпня 2011 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 2367-ІД 03, за яким як забезпечення виконання зобов`язань за рамковою угодою № 2367 від 13 травня 2005 року та укладеними в її межах кредитними договорами, в іпотеку банку передано м`ясопереробний цех загальною площею 859,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
12 січня 2011 року між ПАТ «ПроКредит Банк», ОСОБА_2 (первісний боржник) та ОСОБА_1 (новий боржник) укладено договір про переведення боргу та заміну сторону зобов`язання. Пунктом 1.2. договору передбачено, що первісний боржник передав, а новий боржник прийняв на себе борг та зобов`язання первісного боржника перед кредитором, які виникли на підставі кредитного договору № 1.38073 від 02 квітня 2008 року, рамкової угоди № 2367 від 13 травня 2005 року та укладених на її підставі кредитних договорів.
21 жовтня 2013 року ПАТ «ПроКредит Банк» надіслано ОСОБА_1 вимогу про повне дострокове погашення кредиту № 1416, якою повідомлено про борг, необхідність його погашення та попереджено про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки.
22 травня 2014 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області на користь банку солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та Приватного підприємства «Яготинські Ковбаси» (далі - ПП «Яготинські Ковбаси») заборгованість в розмірі 1 161 184,51 грн, за двома договорами про надання траншу № 1.36631/2367 та № 1.38073. Хоча це рішення суду було виконано боржником,  станом на дату звернення до суду з цим позовом (за твердженням позивача) заборгованість ОСОБА_1 перед банком за договором про надання траншу № 1.36631/2367                                      в загальному розмірі становила 5 614 422,76 грн.
Посилаючись на викладене банк просив суд в рахунок часткового погашення кредитної заборгованості на загальну суму заборгованості 5 614 422,76 грн звернути стягнення на м`ясопереробний цех загальною площею 859,6 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить    ОСОБА_1 , 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «ПроКредит Банк» про припинення договору іпотеки.
На обґрунтування своїх вимог зазначав, що заборгованість за договором, яку просить стягнути позивач за первісним позовом, згідно з рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня                  2014 року, сплачено ним в повному обсязі. Тому зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки припинились, а вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню.
З огляду на викладене з урахуванням збільшення позовних вимог                ОСОБА_1 просив суд:
припинити іпотеку м`ясопереробного цеху загальною площею                      859,60 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за договором іпотеки №2367-ДІ 03 від                30 серпня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредит Банк», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколенко В. М. та зареєстрований в реєстрі за № 3398;
припинити заборону відчуження м`ясопереробного цеху, № 18349054                   в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за договором іпотеки від 30 серпня 2011 року № 2367-ДІ 03, укладеного між                    ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредит Банк», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколенко В. М., яка була накладена і зареєстрована 30 серпня 2011 року у Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна за № 11555005;
припинити заборону відчуження м`ясопереробного цеху, № 18349054                 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за договором іпотеки від 30 серпня 2011 року № 2367-ДІ 03, укладеного між                            ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредит Банк», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколенко В. М.,                    яка була накладена і зареєстрована 30 серпня 2011 року у Державному реєстрі іпотек за № 11555046.
Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 11 жовтня                2016 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ПроКредит Банк» про припинення договору іпотеки за № 382/1569/16-ц об`єднано в одне провадження із справою за позовом ПАТ «ПроКредит Банк» до                   ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за                                        № 382/694/16.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 20 квітня                     2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 10 липня 2018 року, в задоволенні первісного позову ПАТ «ПроКредит Банк» та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції вважав, що вимоги АТ «ПроКредит Банк»  звернення стягнення на предмет іпотеки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. При цьому суд зазначив, що неможливо дослідити алгоритм визначення суми заборгованості за кредитом. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про припинення іпотеки, суд першої інстанції зробив висновок, що основне зобов`язання ОСОБА_1 не виконане, оскільки у нього станом на                   11 травня 2016 року наявна заборгованість за тілом кредиту в розмірі         721 795 грн.
Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг
У серпні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом про визнання договору іпотеки припиненим, ухвалити в цій частині нове рішення, яким його вимоги задовольнити.
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій помилково не взяли до уваги рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2014 року у справі № 686/1168/14, в якому визначено загальний розмір заборгованості відповідача за первісним позовом. Ця заборгованість була повністю погашена ним в межах виконавчого провадження № 44837779, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 24 березня 2015 року.
Зазначена постанова державного виконавця є чинною, її у судовому та позасудовому порядку не оскаржено. Тому факт сплати ОСОБА_1 заборгованості в повному обсязі підтверджено належним чином, у зв`язку із чим договір іпотеки згідно з статтею 17 Закону України «Про іпотеку»                            є припиненим.
Крім того, суди не врахували правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 06 липня 2016 року № 6-118цс16, та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 30 травня 2018 року у справі                № 750/8676/15-ц та від 29 травня 2018 року у справі № 922/2145/16.
У серпні 2018 року АТ «ПроКредит Банк» звернулось до Верховного Суду                     з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга АТ «ПроКредит Банк» аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли передчасних висновків про відмову в задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Суди безпідставно вважали, що розмір заборгованості за кредитним договором є недоведеним, фактично ухились від вирішення спору по суті. Разом з позовною заявою ПАТ «ПроКредит Банк» подало обґрунтований розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитними зобов`язаннями, який представник банку пояснив у судовому засіданні. Також, на виконання вимог експерта, ПАТ «ПроКредит Банк» до суду подало інші докази, зокрема: виписку по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за період                              з 12 січня 2011 року до 11 січня 2017 року; виписку по рахунку відповідача                         № НОМЕР_2 за період з 12 січня 2011 року до 11 січня 2017 року; виписку по кредиту № 1.38073; меморіальні ордери від 23 березня 2015 року на суми 1 161 184,51 грн, 1 218,00 грн, 1 218,00 грн; меморіальний ордер                     № 127_7 від 29 січня 2008 року про перерахування коштів в сумі                      200 000,00 дол. США згідно з договору про надання траншу № 1.36631 від               29 січня 2008 року. Більше того, в заяві від 28 липня 2017 року, яка подана до апеляційного суду, представник банку надав пояснення про ще один спосіб розрахунку розміру заборгованості відповідача за первісним позовом за кредитним договором. Проте суди не дослідили докази, якими банк обґрунтовував факт наявності кредитної заборгованості.
Крім того, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не містять вичерпних висновків щодо наданого ПАТ «ПроКредит Банк» розрахунку заборгованості від 11 травня 2016 року за договором про надання траншу від 29 січня 2008 року № 1.36631. Суди не вказали в чому полягає його незрозумілість, адже цей розрахунок містить детальні формули та пояснення. Також суди не навели у оскаржених рішеннях власного розрахунку.
До того ж у рішенні суду першої інстанції та постанові апеляційного суду містяться суперечливі висновки, оскільки, з однієї сторони, суди дійшли висновку про незрозумілість розрахунку заборгованості та відмову в позові ПАТ «ПроКредит Банк», а з іншої - про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 з підстав невиконання ним основного зобов`язання за рамковою угодою від 13 травня 2005 року № 2367 та договором про надання траншу від 29 січня 2008 року № 1.36631/2367. Тобто, встановивши факт наявності заборгованості ОСОБА_1 перед банком, суди повинні були визначити розмір такої заборгованості, проте такий обов`язок суди не виконали.
Відзиви на касаційні скарги до суду не надходили.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано справу із суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (далі - АТ «ПроКредит Банк»).
Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги  ОСОБА_1 та часткового задоволення касаційної скарги АТ «ПроКредит Банк».
Суди встановили, що на виконання укладеної 13 травня 2005 року між ПАТ «ПроКредит Банк» і ОСОБА_2 рамкової угоди № 2367 29 січня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір про надання траншу 1.36631/2367, відповідно до пункту 2 якого позичальнику надано кредит на суму 200 000,00 доларів США зі ставкою 13 % річних на строк 120 календарних місяців. 
27 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за рамковою угодою та укладеними в її межах кредитними договорами між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 2367-ІД 02. Відповідно до умов цього договору кредитору в іпотеку передано нерухоме майно: незавершене будівництво (ангар), що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 .
13 січня 2011 року, після завершення будівництва, між ОСОБА_2                             і ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу вказаного нежилого приміщення.
30 серпня 2011 року між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 2367-ІД 03, за умовами якого як забезпечення виконання зобов`язань за рамковою угодою від 13 травня 2005 року № 2367 та укладеними в її межах кредитними договорами, в іпотеку банку передано м`ясопереробний цех загальною площею 859,6 кв. м, що знаходиться за вказаною вище адресою.
12 січня 2011 року між АТ «ПроКредит Банк» (кредитор), ОСОБА_2 (первісний боржник) та ОСОБА_1 (новий боржник) укладено договір про переведення боргу та заміну сторону зобов`язання. Пунктом 1.2. вказаного договору визначено, що первісний боржник передав, а новий боржник прийняв на себе борг та зобов`язання первісного боржника перед кредитором на підставі кредитного договору від 02 квітня 2008 року                            № 1.38073, рамкової угоди від 13 травня 2005 року № 2367 та укладених на              її підставі кредитних договорів.
21 жовтня 2013 року ПАТ «Про Кредит Банк» надіслав ОСОБА_1 вимогу про повне дострокове погашення кредиту, згідно з якою боржника повідомлено про наявність боргу 126 562,02 дол. США та 9 743,87 дол. США, необхідність його погашення протягом 30 календарних днів та попереджено про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від               22 травня 2014 року у справі № 686/1168/14 стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ПП «Яготинські ковбаси» на користь ПАТ «ПроКредит Банк» солідарно заборгованість за рамковою угодою від 13 травня 2005 року                      № 2367 та договором про надання траншу від 29 січня 2008 року                                      № 1.36631/2367 в розмірі 1 090 311,37 грн, з них: 989 217,76 грн - заборгованість за кредитом, 50 856,42 грн - заборгованість за процентами,                 1 444,57 грн - заборгованість за процентами за фактичне користування кредитом, 48 792,62 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, та за кредитним договором від 02 квітня 2008 року № 1.38073 в загальному розмірі                                     70 873,14 грн, з них: 55 535,36 грн - заборгованість за кредитом, 2 378,88 грн - заборгованість за процентами, 610,98 грн - заборгованість за процентами за фактичне користування кредитом, 12 347,91 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, а всього - 1 161 184,51 грн.
01 жовтня 2014 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Хмельницького міжрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2014 року.
20 березня 2015 року постановою державного виконавця того ж відділу державної виконавчої служби виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 686/1168/14, виданого 09 вересня 2014 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, закінчено                         в зв`язку зі сплатою боржником боргу в повному обсязі.
Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції вважав, що вимоги АТ «ПроКредит Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. При цьому суд зазначив, що неможливо дослідити алгоритм визначення суми заборгованості за кредитом. Водночас, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про припинення іпотеки (підставами якого було повне виконання боржником основного зобов`язання за кредитним договором), суд першої інстанції зробив висновок, що основне зобов`язання ОСОБА_1 не виконане, оскільки у нього станом на                    11 травня 2016 року наявна заборгованість за тілом кредиту в розмірі  721 795,00 грн.
Таким чином, суд першої інстанції у своєму рішенні дійшов двох взаємовиключних висновків - при відмові в первісному позові фактично вважав недоведеним факт наявності у ОСОБА_1 кредитної заборгованості, в тому чи іншому розмірі, а при відмові у зустрічному позові стверджував про наявність у вказаного боржника кредитної заборгованості в розмірі 721 795,00 грн.
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції не звернув уваги на зазначене, не дослідив належним чином зібрані у справі докази, зокрема розрахунок заборгованості, виписки про рух коштів по рахунку, не встановив достеменно факт наявності чи відсутності у відповідача кредитної заборгованості, її природу та розмір, період виникнення.
Суд касаційної існтанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Оскільки постанова суду ухвалена з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення  для правильного вирішення справи, це судове рішення належить скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 411 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задовольнити частково.
Постанову Апеляційного суду Київської області від 10 липня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Апеляційного суду Київської області від 10 липня 2018 року втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. І. Крат	
 	 	
Судді:	Н. О. Антоненко	
 	 	
 	І. О. Дундар   Є. В. Краснощоков	
 	  М. М. Русинчук