Постанова 
Іменем України
 
18 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 686/17319/19
провадження № 61-4562св20  
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області про відшкодування шкоди
 
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2019 року у складі судді Логінової С. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 лютого           2020 рокуу складі колегії суддів: Корніюк А. П., П`єнти І. В., Талалай О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу на його користь 1 000 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням - постановою старшого слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Пустового О. О. про закриття кримінального провадження № 12016240010008118; стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу на його користь 60 024,00 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої незаконним рішенням - постановою старшого слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області      Пустового О. О. про закриття кримінального провадження № 12016240010008118. 
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги,  ОСОБА_1 посилався на те, що в провадженні Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області знаходиться кримінальне провадження № 12016240010008118. Постановою старшого слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Пустового О. О. від 24 квітня 2017 року кримінальне провадження № 12016240010008118 закрито. Ця постанова була скасована ухвалою Хмельницького міськрайонного суду                  від 15 листопада 2017 року. На його думку, внаслідок постановлення старшим слідчим незаконної постанови йому завдано моральної та майнової шкоди, яка полягає у душевних стражданнях і приниженні, перенесенні стресу і розчарування через відчуття несправедливості, порушенні права на повагу до його честі                      і гідності та вжитті додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, для скасування незаконної постанови та відновлення порушених прав позивач витрачав особистий час на підготовку скарги, поїздки до суду та участь у судових засіданнях, поніс витрати на проїзд у громадському транспорті, папір, електроенергію та на заправку картриджа принтера.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 05 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовив.
 
Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивач не довів заподіяння йому майнової та моральної шкоди через винесення постанови про закриття кримінального провадження, а скасування судом постанови слідчого не свідчить про заподіяння шкоди ОСОБА_1 та наявність підстав для її відшкодування. 
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Хмельницький апеляційний суд постановою від 05 лютого 2020 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня                     2019 року залишив без змін.
 
Апеляційний судмотивував постанову тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,               в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня             2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для відшкодування йому моральної та майнової шкоди, не дали належної оцінки доказам, доданим до позовної заяви. Підставою касаційного оскарження рішення ОСОБА_1 також зазначив, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 30 січня      2019 року у справі № 755/10947/17, від 13 березня 2019 року у справі                                № 199/6713/14-ц, від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц та в постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 638/12259/16, від 25 липня 2018 року у справі                                      № 638/6944/16-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц,                           від 09 жовтня 2019 року у справі № 646/1591/18, від 10 жовтня 2018 року у справі № 638/1892/16-ц, від 25 квітня 2019 року у справі № 638/17403/15-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 686/20012/18, від 27 листопада 2019 року у справі                         № 750/6330/17-а, від 17 грудня 2018 року у справі № 509/4156/15-а, від 19 грудня 2018 року у справі № 640/14909/16-ц, від 22 січня 2020 року у справі                                   № 554/4970/18, від 27 січня 2020 року у справі № 577/3791/18.
 
У травні 2020 року Головне управління Національної поліції у Хмельницькій області подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилалось на те, що ці судові рішення є законними та обґрунтованими, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів того, що дії слідчого є неправомірними, завдали йому шкоди та що між діями і шкодою, завданою позивачу, є безпосередній причинно-наслідковий зв`язок. Факт скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій та заподіяння моральної шкоди позивачу. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
13 травня 2020 року справа № 686/17319/19 надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що старший слідчий СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Пустовий О. О. 24 квітня 2017 року прийняв постанову про закриття кримінального провадження № 12016240010008118.
 
Також під час розгляду справи № 686/9554/17 за скаргою ОСОБА_1 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження встановлено, що          20 грудня 2016 року на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду до ЄРДР за № 12016240010008118 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 197-1 КК України, та розпочато досудове розслідування, за результатами якого 24 квітня 2017 року прийнято постанову про закриття цього кримінального провадження у зв`язку           з відсутністю складу кримінального правопорушення.
 
Цією ж ухвалою задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову старшого слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Пустового О. О.               від 24 квітня 2017 року як таку, що винесена передчасно та прийнята без дотримання вимог КПК України.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                 є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;            2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                 у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права               в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Згідно з частинами першою та шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
 
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
 
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
 
Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
 
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
 
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким,  коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як                              з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 
Встановивши, що позивач не довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, причинний зв`язок між прийняттям постанови про закриття кримінального провадження та настанням тих негативних наслідків, про які вказує, місцевий суд, з висновком якого погодився і апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди. 
 
У зв`язку з цим доводи скарги про те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для відшкодування йому моральної шкоди, не дали належної оцінки доказам, доданим до позовної заяви, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень судом касаційної інстанції, оскільки ці доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не входить до компетенції Верховного Суду. 
 
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 28 січня 2019 року       у справі № 686/7576/18, від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18,                      від 16 травня 2019 року вусправі № 686/20079/18, від 22 травня 2019 року у справі № 686/24243/18-ц та від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що незаконність постанови про закриття кримінального провадження від 24 квітня 2017 року підтверджена ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 15 листопада 2017 року, якою ця постанова була скасована, не свідчать про неправильність висновків судів, які на підставі оцінених у справі доказів зазначили про недоведеність заподіяння позивачу шкоди такою постановою. 
 
Верховний Суд зауважує, що саме по собі скасування ухвалою слідчого судді постанови слідчого у кримінальному провадженні, чи визнання його дій (бездіяльності) незаконними, не свідчить про автоматичне виникнення у заявника моральних страждань, а тому не є і безумовною підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що суди попередніх інстанцій не надали оцінки його доказам щодо витрат на придбання квитків для проїзду до місця розгляду справи слідчим суддею, копіювання документів тощо, спростовуються висновками судів, зробленими на підставі оцінених доказів, про відсутність підстав для стягнення цих витрат.
 
З огляду на зазначене суди дали належну оцінку наданим доказам та дійшли правильного висновку про недоведеність позивачем спричинення йому моральної та майнової шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю слідчого.
 
Посилання в касаційній скарзі на те, що висновки апеляційного суду суперечать правовим висновкам Верховного Суду у вказаній категорії справ,                                          є безпідставними, оскільки фактичні обставини справ не є тотожними, а, як зазначалося вище, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні кожного окремого спору про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, що у цій справі суди не встановили. Тобто з урахуванням фактичних обставин цієї справи, встановлених судами попередніх інстанцій, немає підстав вважати, що суди ухвалили рішення без урахування висновків щодо застосування норм права в подібних правовідносинах.
 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, й підстав для їх скасування немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 лютого 2020 рокузалишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:	А. Ю. Зайцев	
 	 	
 	В. С. Жданова	
 	 	
 	Є. В. Коротенко