УХВАЛА

06 листопада 2020 року 
м. Київ
справа №  916/2380/18 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду: 
Булгакової І.В., 
розглянувши матеріали касаційної скарги приватного підприємства "Сфінкс" (далі - Підприємство) ,
на рішення господарського суду Одеської області від 03.06.2020 та 
постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2020
за позовом державного закладу "Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій "Затока" Міністерства охорони здоров`я України
до Підприємства 
про визнання договору недійсним,
треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Міністерство охорони здоров`я України;
державний заклад "Спеціалізований (спеціальний) санаторій "Сонячний" Міністерства охорони здоров`я України, 

ВСТАНОВИВ:
06.10.2020 (згідно з відміткою на конверті) Підприємство звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення господарського суду Одеської області від 03.06.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 зі справи №   916/2380/19. 
19.10.2020 на електронну адресу Касаційного господарського суду надійшло клопотання Підприємства про зупинення виконання оскаржуваних рішень до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Проте подана касаційна скарга підлягає залишенню без руху, виходячи з такого. 
Відповідно до частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України у редакції Закону України №460-IX від 15.01.2020, який  набрав чинності з 08.02.2020) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Приписами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. 
Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1,   4 частини першої статті 287 ГПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України  як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Окремі посилання скаржника, викладені в касаційній скарзі, на висновки Верховного Суду не формують чітких підстав касаційного оскарження у розумінні частини другої статті 287 ГПК України, а Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу доводами та міркуваннями, які сам скаржник не навів у її тексті.
Крім того, з урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Отже, враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що у поданій касаційній скарзі скаржником чітко не визначено конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) частиною другою статті 287 ГПК України.
Окрім того, відповідно до частини третьої статті 290 ГПК України касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником. До касаційної скарги, поданої представником, додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження. 
Касаційна скарга підписана представником Кисельовим Д.Д. із зазначенням того, що поіменована особа є адвокатом. Проте до касаційної скарги не додано ні документів, що посвідчували б повноваження поіменованої особи на підписання касаційної скарги, ані документів, що підтверджують наявність у Кисельова Д.Д. права на зайняття адвокатською діяльністю.
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що Підприємству необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме: уточнити передбачені частиною другою статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження судових рішень з урахуванням вимог цієї ухвали та надати суду документ на підтвердження повноважень Кисельова Д.Д. на підписання касаційної скарги, а також документ, що підтверджує наявність у останнього права на зайняття адвокатською діяльністю.
З урахуванням наведеного касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України.
Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення названих недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 174 ГПК України.
З огляду на залишення касаційної скарги без руху, подане скаржником клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень залишається без розгляду до усунення недоліків.
На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:
1.   Касаційну скаргу приватного підприємства "Сфінкс" на рішення господарського суду Одеської області від 03.06.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 зі справи №   916/2380/19 залишити без руху.
2.   Надати приватному підприємству "Сфінкс" строк для усунення недоліків касаційної скарги до 30 листопада 2020   року. Документи про усунення недоліків направляти до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ,                   вул. О.   Копиленка, 6.
3. Роз`яснити приватному підприємству "Сфінкс", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду                                                                                     І. В. Булгакова