ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1339/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/2801/19 Категорія: 310000000 	Годік Л. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       08 жовтня 2020 року        м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

	Новікова О.М.,	
  	Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., 	
за участю секретаря	Любченко Т.М.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку і способу участі батька у вихованні дитини, –

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , зазначаючи, що після розірвання шлюбу з відповідачкою їхня спільна дочка ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,залишилась проживати зі своєю матір`ю. Однак, остання чинить перешкоди позивачу у вихованні та спілкуванні з дочкою.
Позивач звертався до органу опіки та піклування, яким визначено графік зустрічей батька з дитиною, але цей порядок відповідачкою не витримується.
З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_2 просив суд встановити порядок спілкування та участі батька у вихованні дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом побачень з дитиною в такі дні: щовівторка з 17:00 до 20:00 години; щочетверга з 17:00 до 20:00 години; щосуботи з 11:00 до 20:00 години; щорічно на день народження дочки (16 січня) – з 11:00 до 13:00 години; а також відвідування дочки в разі її хвороби чи лікування незалежно від встановлених для спілкування днів; спілкування з дочкою в будь-який інший день та час, коли таке побачення викликане інтересами дитини, - за погодженням з матір`ю.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2020 року позов задоволено повністю.
На підставі наданих сторонами доказів суд встановив, що право позивача на спілкування з дитиною порушене внаслідок створення відповідачкою перешкод у спілкуванні з дитиною.
Вказане рішення оскаржено відповідачкою в апеляційному порядку.
Скаржниця вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вона вважає, що суд надав невірну оцінку наданим позивачем доказам, які однозначно не підтверджують факт створення нею перешкод в спілкуванні батька з дитиною. Позивач не підтвердив, що матір дитини порушує його право на вільне спілкування з дочко. Суд не взяв до уваги наявність алергії у дочки і той факт, що відповідачка повинна постійно звертатись до лікарів з цього приводу. Позивач не вдавався до заходів досудового врегулювання спору. Зазначає, що не чинила та не чинитиме перешкод у вільному спілкуванні з дитиною та її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному розвитку.
Посилаючись на такі аргументи, апелянтка просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, а також стягнути з нього на свою користь грошові кошти в розмірі 7200,00 грн., витрати на правову допомогу та судовий збір за подання апеляційної скарги.
На апеляційну скаргу надійшов відзив від ОСОБА_2 , доводи якого аналогічні з твердженнями позову. Крім того, зазначає, що сам факт того, що відповідачка просить скасувати оскаржуване рішення, свідчить про її небажання в участі батька у вихованні дитини.
Просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.04.2015 до 02.08.2018 (а.с. 6-7) та є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).
Виконавчим комітетом Уманської міської ради було винесено Рішення № 501 від 13.12.2018, яким встановлено дні зустрічей ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_4 щосуботи з 11.00 до 20.00 (а.с.8).
02.05.2019 служба у справах дітей Уманської міської ради повідомила позивача листом за вх. №11/01-07/333 про те, що ОСОБА_1 запрошено до служби у справах дітей для бесіди, в ході бесідки їй роз`яснено права та обов`язки обох батьків щодо утримання та виховання дитини, зокрема наголошено на необхідності виконання рішення органу опіки та піклування щодо участі батька у спілкуванні з дитиною (а.с. 9).
Відповідачка надавала суду першої інстанції медичні документи та довідки від лікарів, з яких вбачається що дитина схильна до алергічних реакцій. З наданих медичних документів не можливо встановити причину алергії та рекомендації для уникнення алергічних реакцій у дитини (а.с. 26-27, 58-109).
ОСОБА_2 сплачує на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки (а.с.110-112).
У батьків виник спір щодо способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою.
Цивільно-правові відносини, що виникли в даному випадку, мають таке законодавче регулювання.
Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня  1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.
Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя як право батьків на спілкування з дитиною.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до ч.1 ст. 151, ст. 153 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них.
Частиною другою статті 157 СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі статті 141 СК України.
Статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
У ч. 2 ст. 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.
Обираючи спосіб спілкування позивача з дитиною згідно з запропонованим органом опіки та піклування порядком його участі в спілкуванні з дочкою, суд врахував характер неприязних стосунків батьків, а також правильно вказав, що з матеріалів справи не можливо встановити, що алергія виникає у дитини саме у зв`язку зі спілкуванням з батьком або під час перебування разом із ним.
З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду про те, що відповідачка чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною а також про наявність правових підстав для задоволення позову в даній справі.
Оскарження рішення суду про участь батька у вихованні дитини є непрямим підтвердженням небажання відповідачки дозволяти батьку дитини забирати дитину для спілкування із нею, тобто підтверджує наявність спору між сторонами. 
На думку колегії суддів, місцевий суд ухвалив справедливе рішення, виходячи з пріоритетного принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, що є предметом основного піклування як батьків, так і держави, і суспільства в цілому.
Сама ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі не оспорює кількість та тривалість визначених судом побачень батька з дочкою, місце побачень, присутність чи не присутність при цьому матері. Вона просить скасувати рішення в цілому та не визначати взагалі порядок спілкування дитини з батьком, що є неприпустимим.
На підставі приведених вище доводів, колегія суддів, вирішуючи спір у межах апеляційної скарги, приходить до висновку, що доводи скарги висновків суду про необхідність надання можливості побачень позивача з донькою не спростовують.
За таких обставин, апеляційним судом не встановлено підстав для скасування або зміни цілком законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції з мотивів, наведених в апеляційній скарзі. 
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складено 09 жовтня 2020 року.

Судді