ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1264/20 Справа № 205/6717/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Калініченко Г. П. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 листопада 2020 року                                                                м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., 
за участю:
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,
захисника: Соловей В.А.,
представника потерпілого Ткаченка С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року, якою
                         ОСОБА_1 ,       ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина                                                  України, який проживає за адресою:       АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, 
В С Т А Н О В И Л А:
       При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 19.08.2020 року о 15 год. 35 хв. керуючи автомобілем УАЗ 315195-030, реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Г. Сковороди, в районі е/о № 963-995-5019-966 , виконуючи маневр повороту праворуч виїхав на зустрічну смугу для руху та скоїв зіткнення з автомобілем Форд Фокус, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по вул. Г. Сковороди у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП було спричинено матеріальну шкоду. Водій ОСОБА_1 порушив п. 1.3, 1.5, 10.5 ПДР України.
       Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок в дохід держави.
       Не погоджуючись з вищевказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, винести нову постанову, якою закрити провадження у справі.
       В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги, що згідно з нанесеними на схему ДТП відстанями, його автомобіль рухався у межах своєї смуги руху та не виїжджав на зустрічну смугу. При цьому, на схемі відсутні жодні дані про те, що його автомобіль виїжджав на зустрічну смугу руху, а місце зіткнення знаходиться за межами траєкторії руху його автомобіля, який визначений гальмівним шляхом та остаточним положенням його автомобіля після зупинки, тому вважає, що твердження водія ОСОБА_2 не відповідають дійсності. Також, зазначає, що автомобілі після зіткнення не зупинились одразу, а продовжили рух і спинилися в інших місцях, тому точне місце їх зіткнення встановити на місці ДТП не було можливим, що вказує й на відсутність його вини. Окрім того, судом не враховано пояснення учасників ДТП щодо виконання автомобілем Форд маневру об`їзду люку на дорозі, який до того ж, не відображений у схемі ДТП. При цьому, вказує на те, що ними було заявлено клопотання про призначення експертизи, однак судом безпідставно було відмовлено у його задоволенні. Зазначає, що судом призначено надто суворе адміністративне стягнення. Таким чином, вважає, що вказана адміністративна справа підлягає закриттю, оскільки в його діях фактично відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
       Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисник Соловей В.А. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
       Представник потерпілого Ткаченко С.М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 .
       Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Суд першої інстанції, дійшовши висновку про винність ОСОБА_3 , не проаналізував та не надав належної оцінки дослідженим доказам, у зв`язку з чим висновки суду щодо доведення вини водія ОСОБА_1 не підтверджуються дослідженими доказами.
Допущені порушення є підставою для скасування постанови суду та прийняття нової постанови.
Так, відповідно до пояснень ОСОБА_1 в суді першої та апеляційної інстанції він, рухаючись по дорозі та виконуючи поворот праворуч, продовжував рухатися у своїй (правій) смузі для руху, в той час, як водій автомобіля Форд Фокус, об`їжджаючи люк, виїхав на зустрічну смугу для руху, чим створив йому перешкоду. Він намагався уникнути зіткнення з автомобілем Форд, однак не зміг, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода. 
З пояснень потерпілого ОСОБА_2 в суді першої інстанції вбачається, що він їхав по вул. Г.Сковороди, об`їхавши люк з лівого боку, повернувся у свою (праву) смугу, та продовжував рух у напрямку перехрестя. В цей час автомобіль УАЗ під керуванням ОСОБА_1 , як він вважає з перевищенням швидкості для цього маневру, виїхавши з перехрестя, повернув на зазначену вулицю з виїздом на зустрічну смугу для руху, чим створив йому аварійну ситуацію. Для того, щоб уникнути зіткнення, він прийняв максимально вправо та почав гальмувати, однак не зміг уникнути зіткнення з автомобілем УАЗ, який своєю передньою лівою частиною допустив зіткнення з задньою правою частиною його автомобіля.
Отже, в матеріалах справи наявні протиріччя в поясненнях водіїв, які судом не були належним чином усунуті. 
Так, суд як на беззаперечний доказ вини посилається на позначене місце зіткнення транспортних засобів на схемі місця ДТП, не звернувши увагу на те, що водій ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях вказав, що його автомобіль рухався в правій смузі, а автомобіль потерпілого при об"їзді колодязя виїхав на нього, що не вказує на його погодження із складеними щодо нього матеріалами, а тому суду необхідно було належним чином проаналізувати наявні докази та надати їм оцінку. 
Поза увагою суду залишилась та обставина, що місце зіткнення на схемі дорожньо-транспортної пригоди знаходиться на відстані 1,3 м від позначеного гальмівного шляху із зміщенням вліво від гальмівного шляху, а тому питання щодо того, чи міг автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухатись за такою траєкторією до вказаного місця зіткнення не було вирішено шляхом призначення судом першої інстанції відповідної експертизи, про проведення якої він клопотав.
Крім того, суд першої інстанції вказує на те, що місце зіткнення позначено на відстані 2,6 метрів від краю проїзної частини на смузі руху автомобіля Форд Фокус, але вказані параметри визначені від лінії розташування електроопори, а не краю проїзної частини, та позначене місце дорожньо-транспортної пригоди перебуває на відстані 1, 6 м від краю проїзної частини. 
В суді першої інстанції водій ОСОБА_2 пояснював, що до місця зіткнення об`їжджав люк з лівого боку та повернувся у свою смугу руху, при цьому, уникаючи зіткнення із автомобілем УАЗ, прийняв максимально вправо. При цьому судом не з"ясовувались обставини щодо параметрів автомобіля під керуванням водія ОСОБА_2 , зокрема, ширини, для оцінки перебування його автомобіля від позначеного місця зіткнення до краю проїзної частини та чи мав місце виїзд за межі проїзної частини з огляду на параметри автомобіля, про що він у своїх поясненнях не вказував.
Вказані обставини мають значення для визначення траєкторії руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_2 та перевірки відповідності позначеного місця зіткнення на схемі дійсним обставинам, оскільки вказаний автомобіль змінював траєкторію руху із зустрічної смуги руху на свою при об"їзді колодязя та з подальшим знову виїздом на зустрічну смугу руху, оскільки на відстані 4,6 м від місця зіткнення перебуває відповідно до схеми місця ДТП вже частково на зустрічній смузі руху(передні справа колеса 2,5 м, задні справа колеса-1,8 м).
При цьому на схемі дорожньо-транспортної пригоди зафіксовані сліди гальмування автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , що перебувають на відстані 2,9 м від лівого краю проїзної частини, тобто в межах своєї смуги руху.
Також слід зазначити, що на схемі ДТП місце розташування колодязя не позначено, та не відображено місце розташування уламків від автомобілів, що є на фототаблиці. 
Отже, з урахуванням викладеного, судом не перевірені пояснення водіїв з технічної точки зору на предмет їх спроможності, зокрема, чи є спроможними покази водія ОСОБА_2 щодо траєкторії руху його автомобіля та перебування в межах своєї смуги руху в момент ДТП з огляду на вказану водієм траєкторію руху цього автомобіля до моменту ДТП (об`їзд люку зліва, повернення у свою смугу руху), перебування автомобіля в момент ДТП біля правого узбіччя, та положення його автомобіля вже через 4,6 м після місця ДТП з виїздом на зустрічну смугу руху ( праві колеса на відстані 2,5 м (переднє) та 1,8 м(заднє) від правого узбіччя).
Та не перевірені покази водія ОСОБА_1 на предмет їх спроможності з урахуванням зафіксованих слідів гальмування автомобіля під його керуванням, що перебувають на відстані 2,9 м від лівого краю проїзної частини, тобто в межах своєї смуги руху.
Суд першої інстанції клопотання про призначення автотехнічної експертизи відхилив, а тому не усунув сумніви і протиріччя у доказах. Натомість у постанові суд послався на спроможність показів водія ОСОБА_2 щодо можливого перевищення швидкості іншим водієм при виконанні маневру повороту праворуч, посилаючись на гальмівний шлях автомобіля УАЗ та без оцінки того, на чиїй смузі руху він зафіксований. При цьому водію ОСОБА_1 не ставилося у провину порушення ПДР України в частині перевищення ним швидкості. Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що для визначення швидкості руху автомобіля за його гальмівним шляхом необхідні спеціальні знання, а не як вказує суд у постанові, що достатньо загальних юридичних пізнань щодо ПДР України, та безпідставно не призначив відповідної експертизи. Крім того, сама наявність гальмівного шляху, що зафіксований в межах смуги руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1 ,- не може свідчити про порушення ним п.10.5 ПДР України та виїзд на зустрічну смугу руху, що ставилось у провину ОСОБА_1 за протоколом про адміністративне правопорушення.
Наданий ОСОБА_1 висновок експертного дослідження № ВЕД-232/11-20 від 02.11.2020 року, суд не бере до уваги, оскільки він складений без додержання вимог ст. 273 КУпАП, не за дорученням органу чи посадової особи, в провадженні яких знаходилась справа, а тому відсутні підстави для прийняття цього висновку як належного доказу у справі. 
Крім того, експерт надає висновок експертного дослідження щодо відсутності у діях ОСОБА_1 порушень, передбачених п. 12.3 ПДР, тоді як відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п. 1.3, 1.5, 10.5 ПДР, тоді як з цих питань дослідження висновків не містить.
Отже, наявними в матеріалах справи письмовими доказами не усунені протиріччя в поясненнях водіїв, схемі дорожньо-транспортної пригоди, та жодних інших об`єктивних даних, які б надали можливість усунути наявні суперечності, у матеріалах справи не має.
Під час апеляційного перегляду клопотання про призначення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи учасники не заявляли, тому суд апеляційної інстанції на підставі суперечливих відомостей щодо обставин пригоди позбавлений можливостей встановити механізм пригоди, траєкторію руху транспортних засобів, на якому місці дороги сталося зіткнення транспортних засобів. 
Під час перегляду справи апеляційний суд дійшов висновку, що постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. 
Приймаючи таке рішення, апеляційний суд керується також вимогами ст. 62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на допущені описки у анкетних відомостях особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову, оскільки відповідно до документів, що посвідчують особу, прізвище вказаної особи- ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 , а ім"я ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

                                П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1  на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року - задовольнити .
Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - скасувати. 
Прийняти нову постанову.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.        

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду О.Є. Джерелейко