УХВАЛА

08 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 160/5015/20
адміністративне провадження № К/9901/30724/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Хохуляка В.В.,
суддів: Бившевої Л.І.,  Олендера І.Я., 
перевіривши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від                       26 жовтня 2020 року у справі №160/5015/20 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області у якому позивач просить суд:
- визнати бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області з несвоєчасного списання безнадійного боргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 протиправною;
- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області внести зміни до інтегрованих карток платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за платежем з орендної плати за землю з фізичних осіб шляхом виключення податкового боргу в розмірі 851315,88грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня              2020 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня                2020 року у справі №160/5015/20 повернуто заявнику, оскільки недоліки, які стали підставою для залишення апеляційної скарги без руху не усунуто в строк встановлений судом.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції фізична особа-підприємець ОСОБА_1 10 листопада 2020 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою судом з`ясовані такі обставини.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня             2020 року в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції фізична особа-підприємець ОСОБА_1  звернувся до Третього апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року у справі №160/5015/20 залишено без руху залишено, у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 296 КАС України, а саме: в порушення вимог пункту 1 частини п`ятої статті 296 КАС України скаржником до апеляційної скарги додано документ про сплату судового збору у розмірі 1261,20грн, який є меншим від розміру встановленого законом (12769,74грн). Ця ухвала і стала предметом касаційного розгляду справи.

21 жовтня 2020 року на усунення недоліків апеляційної скарги від позивача надійшло клопотання, в якому він вказує, що при поданні позовної заяви розмір судового збору складав 840,80грн, як за одну немайнову вимогу, а тому позивач вважає, що при подачі апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1261,20грн обрахований та сплачений вірно.

Проте, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня               2020 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року у справі №160/5015/20 повернуто заявникові.

Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу заявникові, виходив з того, що позовні вимоги щодо виключення податкового боргу в розмірі 851315,88грн носять безумовно майновий характер, оскільки в разі задоволення позову, у позивача припиниться обов`язок зі сплати названої суми, або навпаки, при відмові в задоволенні позовних вимог, позивач матиме безспірний обов`язок зі сплати податкового боргу. Помилка окружного суду при розрахунку судового збору не може впливати на суд апеляційної інстанції при визначенні розміру судового збору при подачі апеляційної скарги.

Верховний Суд дійшов висновку, що правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження є очевидним, розумні сумніви щодо їх застосування чи тлумачення відсутні.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги на рішення суду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Положеннями підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI передбачені ставки судового розміру. За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, при цьому за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою-підприємцем, - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні характеру адміністративного позову як майнового слід врахувати наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Окремі рішення, прийняті суб`єктом владних повноважень, можуть породжувати підстави для змін майнового стану фізичної чи юридичної особи.

Зокрема, реалізація таких рішень може призводити до зменшення або збільшення майна особи. Відповідно оскарження такого рішення спрямоване на захист порушеного права у публічно-правових відносинах з метою збереження належного особі майна.

За практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

Отже, звернені до суду вимоги про зобов`язання Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області внести зміни до інтегрованих карток платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за платежем з орендної плати за землю з фізичних осіб шляхом виключення податкового боргу в розмірі 851315,88грн, реалізація яких може призвести до зміни складу майна позивача, є майновими.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вірно визначив характер адміністративного позову, зазначивши, що позовна заява має майновий характер.

Помилковість висновку суду першої інстанції щодо визначення характеру адміністративного позову не виключає обов`язок скаржника сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру у сумі 12769,74грн.

Згідно з матеріалами касаційної скарги та оскаржуваним судовим рішенням позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у травні 2020 року.

Так, згідно з підпунктом 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом - травень 2020 року) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2020 року становить 2102,00грн.

Відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня                  2011 року №3674-VI (в редакції чинній на час подання позову) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру позивачу (фізичній особі-підприємцю) необхідно було сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складало 8513,16грн.

Отже, судовий збір, який фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 необхідно було сплатити при поданні апеляційної скарги, становить: 8513,16грн х 150% = 12769,74грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про необхідність сплати позивачем судового збору за вимогу майнового характеру, правомірно залишивши апеляційну скаргу без руху та в подальшому - повернув особі, що її подала, у зв`язку з не усуненням недоліків апеляційної скарги у встановлений судом строк.

Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 52, пунктом 5 частини першої та частиною другої статті 333 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі №160/5015/20 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.В. Хохуляк Л.І. Бившева   І.Я.Олендер