ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 листопада 2020 року           справа №200/3666/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г.,  Сіваченко І.В.,  секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю представника позивача Азарова О.А. представника відповдача Пономарьова А.О. , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року (повний текст складено 15 вересня 2020 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/3666/20-а (суддя І інстанції – Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення форми "Ф" № 0003466-4312-0514 від 26.04.2018 року на суму 22 916, 67 грн, -

                                                              В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення форми "Ф" № 0003466-4312-0514 від 26.04.2018 року на суму 22 916, 67 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що висновки контролюючого органу про наявність у позивача обов`язку сплатити податок на транспорт є безпідставними та не ґрунтуються на Законі, визначення грошового зобов`язання в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні відбулось не у відповідності до чинного законодавства, у зв`язку із чим це рішення суб`єкта владних повноважень підлягає скасуванню.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 200/3666/20-а позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 0003466-4312-0514 від 26.04.2018 року, яким визначено податкове зобов`язання за платежем: транспортний податок з фізичної особи ОСОБА_1 у сумі 22 916, 67 грн. (двадцять дві тисячі дев`ятсот шістнадцять гривень шістдесят сім копійок) за період оподаткування 2018 рік.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до відомостей з офіційного сайту Мінекономрозвитку середньоринкова вартість автомобіля Land Rover Discovery Sport 2017 року випуску, з об`ємом двигуна 1999 куб. см зазначений у переліку легкових автомобілів, які підлягали оподаткуванню транспортним податком у 2018 році.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував представник позивача наголошуючи на законності прийнятого судом першої інстанції рішення.                                                                                          Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивач – ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що відображено у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с.9-11).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 позивач є власником автомобіля Land Rover, модель Discovery Sport, 2017 року випуску, з об`ємом двигуна 1999 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_4 (а.с.13).
Суд зазначає, що в матеріалах справи наявний договір купівлі –продажу № 010/18а від 07.02.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_1 придбав у ТОВ “Авто Граф М” новий автомобіль Land Rover, модель Discovery Sport, 2017 року випуску, з об`ємом двигуна 1999 куб. см. за 1 256 000, 00 грн (вказана сума з урахуванням податку на додану вартість) (а.с.14-16).
Крім того, придбання автомобіля за вказаною ціною підтверджується видатковою накладною № 283 від 07.02.2018 року та актом прийому-передачі автомобіля за договором купівлі –продажу № 010/18а від 07.02.2018 року (а.с.17-18).
На адресу позивача було надіслано податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 0003466-4312-0514 від 26.04.2018 року. Зазначеним повідомленням-рішенням визначено сплатити суму податкового зобов`язання за платежем: транспортний податок з фізичної особи ОСОБА_1 у сумі 22 916, 67 грн., період оподаткування 2018 рік (а.с.33).
Разом з тим, спірне податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 0003466-4312-0514 від 26.04.2018 року ОСОБА_1 не отримав, та конверт було повернуто за закінченням терміну зберігання (а.с.33-34).
Не згодний з прийнятим щодо нього  податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).
01 січня 2017 року набрали чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII (далі - Закон № 1797-VIII) та Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" від 20 грудня 2016 року №1791-VIII (далі - Закон № 1791-VIII), якими зокрема внесені зміни до статті 267 Податкового кодексу України, яка визначає основні елементи транспортного податку, порядок його обчислення та строки сплати.
Відповідно до пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 Податкового кодексу України.
Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Відповідно до підпункту 267.1.1. пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
За положеннями абзацу 1 підпункту 267.2.1 пункту 267.2. статті 267 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Відтак, з 01 січня 2018 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п`яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" визначено, що мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2018 року становить 3 723, 00 грн.
Отже, 375 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2018 року складали 1 396 125 грн.
Таким чином, об`єктом оподаткування у 2018 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 396 125 грн. та з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно).
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального (абз.2 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).
Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального (абз.3 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).
Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 року N 428), (далі - Методика), встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком.
Пунктом 2 Методики визначено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року N 403 (Офіційний вісник України, 2013 року, N 44, ст. 1576).
Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) (пункт 3 Методики).
Інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) Державним підприємством "Держзовнішінформ" до Мінекономіки (пункт 4 Методики).
Аналіз наведених положень Податкового кодексу України, Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить, що для визнання автомобіля об`єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб до уваги береться, зокрема середньоринкова вартість такого автомобіля, яка визначається статистичними методами з урахуванням певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу та встановлюється, виключно, Мінекономрозвитку.
Відтак, перелік легкових автомобілів, які є об`єктом оподаткування у 2018 році (з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року), із зазначенням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального, розміщується на офіційному веб-сайті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.
Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 813/3965/17.
Стосовно посилання позивача на те, що ринкова вартість його автомобіля становить менше 375 розмірів мінімальної заробітної плати, а тому він не відноситься до об`єктів оподаткування, суд зазначає наступне.
Визначення середньоринкової вартості транспортних засобів для цілей оподаткування транспортним податком відповідно до ст. 267 Податкового кодексу України належить виключно до повноважень Мінекономрозвитку.
Так, на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвиту і торгівлі Україні (http://www.me.gov.ua/Vehicles/CalculatePrice?lang=uk-UA) опубліковано Перелік легкових автомобілів, з року випуску яким минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018 (звітного) року, у якому міститься транспортний засіб марки Land Rover, модель Discovery Sport, рік випуску (включно) до 1 року, об`єм циліндрів двигуна 2.0, тип пального дизель.
Разом з тим, під час судового розгляду справи досліджено перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня 2018 (звітного) року, який розміщений на офіційному сайті Мінекономрозвитку, та встановлено наявність у цьому переліку транспортного засобу Land Rover, модель Discovery Sport, 2017 року випуску, з об`ємом двигуна 2.0 куб. см.
При цьому, технічні характеристики автомобіля, зазначеного у вказаному переліку, не співпадають з технічними характеристиками автомобіля позивача, позаяк судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копія якого наявна в матеріалах справи, позивач є власником автомобіля марки Land Rover, модель Discovery Sport, 2017 року випуску, з об`ємом двигуна 1999 куб. см., а отже, вказаний автомобіль не входить до переліку автомобілів з року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня 2018 (звітного) року.
Так, дійсно, у специфікації до договору купівлі –продажу № 010/18а від 07.02.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_1 придбав у ТОВ “Авто Граф М” новий автомобіль Land Rover, модель Discovery Sport, 2017 року випуску зазначено найменування товару “ 2.0 litre TD4 diesel 150PS”. Однак, згідно з технічними характеристиками вказаної специфікації  робочий об`єм двигуна  у даному автомобілі становить -1999 куб. см. (а.с.16 зворотній бік). Інформація аналогічного змісту міститься і у свідоцтві про реєстрацію вказаного транспортного засобу (а.с.13).
Суд зазначає, що підстави застосування приблизного (заокругленого) показника об`єму циліндрів двигунів автомобілів, нормами закону не обґрунтовані та не передбачені.
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі "Новік проти України" (18.12.2008) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".
У справі "Щокін проти України" Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.
Суд зазначає, що згідно розрахунку вартості з офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Головне управління ДПС у Донецькій області проводячи його зазначило Land Rover, модель Discovery Sport з об`ємом циліндрів двигуна 2,0 літрів, рік випуску транспортного засобу 2017 року, дизель.
В даному випадку, суд вважає, що у відповідача були відсутні будь-які підстави для додаткового трактування критеріїв, необхідних для визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, оскільки щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщує Перелік автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який містить такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.
Тобто, податковий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік технічних характеристик, необхідних для надання автомобілю статусу об`єкта оподаткування, був позбавлений необхідності в більш ширшому його тлумаченні. В даному випадку, фактично здійснивши округлення об`єму двигуна автомобіля позивача до іншого показника, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскільки у переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2018 році, автомобіль марки Land Rover, модель Discovery Sport, з об`ємом циліндрів двигуна 1999 куб.см. не вказаний, то транспортний засіб, який зареєстрований на позивача, не може вважатися об`єктом оподаткування транспортним податком в розумінні пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України.
Положення статті 4 Податкового кодексу України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України).
Вирішення спору у цій справі на користь платника податків обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.11.2018 у справі № 822/2687/17, які враховуються судом при виборі і застосуванні норм права згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача на рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/7103/19-а, яким стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг, який виник, зокрема, внаслідок несплати коштів за податковим повідомленням-рішенням форми "Ф" № 0003466-4312-0514 від 26.04.2018 року на суму 22 916, 67 грн. з огляду на наступне.
Так, предметом доказування в адміністративній справі є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зважаючи на те, що вимогою заявленого позову в рамках адміністративної справи № 200/7103/19-а було стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо.
При цьому питання правомірності застосованих контролюючим органом фінансових санкцій не охоплюється предметом позову в рамках адміністративної справи № 200/7103/19-а, оскільки податкове повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень не є предметом позову у справі, а отже суд не мав процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз. 
З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що контролюючим органом було неправомірно винесено спірне податкове повідомлення-рішення.
Разом з тим, на підставі ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 0003466-4312-0514 від 26.04.2018 року, як то передбачено приписами ст.245 КАС України.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності  суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних причин.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а вимоги такими, які підлягають задоволенню.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 200/3666/20-а - залишити без задоволення.    
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 200/3666/20-а - залишити без змін.         
Повне судове рішення складено 27 листопада 2020 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                    І.В. Сіваченко