Постанова
іменем України 
26 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 298/1083/19
провадження № 51-3617км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                            ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2019 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 7 травня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018070070000422, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості немає, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі статей 75, 76 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього певні обов`язки. 
Згідно з вироком 9 грудня 2018 року приблизно о 7:18 ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2107» (державний реєстраційний знак НОМЕР_1 ) рухався по вул. Штефаника в напрямку вул. Шевченка у смт Великий Березний Великоберезнянського району Закарпатської області. Неподалік магазину «Шик» (вул. Штефаника, 9), в порушення п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, у темну пору доби в умовах недостатньої видимості, не вжив заходів для зменшення швидкості руху та застосування екстреного гальмування аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 , котра рухалась проїзною частиною в попутному напрямку, в наслідок чого потерпіла отримала тяжкі та середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження. 
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду – без зміни.  
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На думку прокурора, суд безпідставно не призначив засудженому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що також залишилось поза увагу суду апеляційної інстанції. 
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора, засуджений та його захисник просять залишити її без задоволення, а судові рішення – без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор частково підтримав касаційну скаргу, просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновки судів про доведеність винуватості  ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оскаржуються. 
При розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обстави, які ніким не оспорюються.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження прокурор, не погодившись із вироком суду в частині призначеного засудженому покарання оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема прокурор зазначав, що суд безпідставно не застосував до засудженого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та жодних підстав про прийняте рішення у вироку не навів.  
Переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку та обґрунтовуючи своє рішення в частині правильності призначеного засудженому покарання, суд апеляційної інстанції зазначив, що велосипед потерпілої не був обладнаний світлоповертачами та увімкненим ліхтарем (фарою), а тому з урахуванням п. 1.4 Правил дорожнього руху, ця обставина істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення.
Разом із цим, як вбачається із звукозапису судового засідання в суді першої інстанції, засуджений пояснив, що коли він проїжджав біля магазину бачив велосипедиста. Під`їжджаючи до нього він об`їжджав яму і в цей момент у нього впала пляшка, а коли її підіймав відчув удар та поїхав далі. 
Про відсутність на велосипеді потерпілої світлоповертачів чи іншого обладнання засуджений під час допиту нічого не зазначав, в суді цей факт встановлено не було, потерпілу суд не допитував. 
Під час апеляційного перегляду справи, на запитання головуючого прокурор пояснив, що засуджений у суді першої інстанції повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, не оспорював фактичних обставин його вчинення, тому судовий розгляд було проведено в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК і жодні докази щодо наявності на велосипеді потерпілої світлоповертачів чи іншого обладнання, не досліджувались.
Разом із цим, в порушення вимог ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції обґрунтував свої висновки доказами, які не було досліджено ні в суді першої, ні в апеляційній інстанціях, пославшись на показання засудженого, які він надав під час апеляційного розгляду та які є відмінними від показань, наданих ним в суді першої інстанції.  
При цьому, суд зазначив, що відсутність на велосипеді відповідного обладнання, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину. 
Проте суд апеляційної інстанції свого рішення належним чином не обґрунтував, з огляду на те, що засуджений в суді першої інстанції пояснював, що бачив велосипедиста і коли проїжджав біля нього відчув удар та поїхав далі, оскільки вважав, що потрапив у яму. А факт наявності чи відсутності такого обладнання на велосипеді у судовому порядку не встановлювався, докази з цього приводу не досліджувались та потерпіла у судовому засіданні не допитувалась. 
На думку колегії суддів, допущені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
За таких обставин, Суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів прокурора про те, що призначене засудженому покарання без застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, є неправильним і м`яким.
Враховуючи викладене, касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 – скасуванню на підставі п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 438 КПК, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції,під час якого необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити наведені в апеляційній скарзі доводи прокурората постановити законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 7 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                     ОСОБА_3