Ухвала
Іменем України
 
27 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-110/12
провадження № 61-15023ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                 Кузнєцова В. О.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року в справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі -                       ТОВ «Вердикт Капітал») про заміну сторони виконавчого провадження в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У січні 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій просило замінити стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні № 50988537, відкритому на підставі виконавчого листа № 2-110/12, виданого Голосіївським районним судом м. Києва.
 
Заява мотивована тим, що на виконанні Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Оболонський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві) перебуває виконавче провадження № 50988537 з примусового виконання виконавчого листа № 2-110/12, виданого Голосіївським районним судом                         м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № CL-007/112/2007 від                   03 липня 2007 року. 
 
Заявник вказував, що 17 вересня 2018 року між ним та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір факторингу № 2-09/18, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № CL-007/112/2007 від 03 липня 2007 року.
 
Посилаючись на те, що на підставі вказаного вище договору факторингу                    ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу нового кредитора, заявник просив замінити стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на правонаступника -                   ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні № 50988537, відкритому на підставі виконавчого листа № 2-110/12, виданого Голосіївським районним судом м. Києва.
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року, заяву ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено.
Замінено сторону виконавчого провадження №50988537 за виконавчим листом у цивільній справі № 2-110/12 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал».
 
Суди, задовольняючи заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження в справі № 2-110/12, виходили з того, що                           ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі укладеного з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору факторингу № 2-09/18 від 17 вересня 2018 року набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту № CL-007/112/2007 від 03 липня                       2007 року, а тому дійшли висновку, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про виконавче провадження».
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від                 07 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження в справі № 2-110/12 відмовити.
 
В обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає, що договір факторингу                № 2-09/18 від 17 вересня 2018 року, укладений з порушенням вимог чинного законодавства України; посадові особи ТОВ «Вердикт Капітал» не мали права самостійно звертатися до суду від імені цього товариства про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі кредитного договору № CL-007/112/2007 від 03 липня 2007 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторінг Україна» та ОСОБА_2 .
 
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 рокунеобхідно відмовити з огляду на наступне.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2012 року                     задоволено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та стягнуто на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором                      № CL-007/112/2007 від 03 липня 2007 року в розмірі 81 754,23 швейцарських франків, що згідно з курсом Національного Банку України на день розрахунку становить 709 651 грн 27 коп., пеню у розмірі 2 590 228 грн 23 коп., що разом становить 3 299 879 грн 79 коп.
 
На виконання вказаного заочного рішення, Голосіївським районним судом                    м. Києва видано два виконавчі листи, які отримані представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 08 листопада 2012 року.
 
17 вересня 2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 2-09/18, відповідно до умов якого             ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за кредитними договорами.
 
Згідно з даними реєстру боржників, що є додатком № 1 до договору факторингу                   № 2-09/18 від 17 вересня 2018 року, під № 87 значиться кредитний договір          № CL-007/112/2007 від 03 липня 2007 року, укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 .
 
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
 
Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пунк 1 частини другої статті 11 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
 
За змістом статей 442, 512 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
 
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
 
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
 
У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
 
Зазначений висновок викладений в постановах Верховного Суду України від                20 листопада 2013 року в справі № 6-122цс13, Верховного Суду від                        21 березня 2018 року в справі № 6-1355/10, 05 грудня 2018 року в справі 643/4902/14.
 
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
 
Крім того, частиною п`ятою статті 442 ЦПК України передбачено, що положення статті 442 ЦК України (заміна сторони виконавчого провадження) застосуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
 
Тобто, вказана норма закону має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
 
За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Тому доводи ОСОБА_3 про те, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що на даний час не відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № CL-007/112/2007 від 03 липня                  2007 року, є необґрунтованими з наведених вище підстав.
 
За таких обставин, без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
 
З урахуванням наведеного суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження.
 
Доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «Вердикт Капітал» на підтвердження вимог заяви надало копії документів, які не є належними та допустимими доказами, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підтвердження вимог заяви про заміну сторони виконавчого провадження ТОВ «Вердикт Капітал» надало суду завірену копію договору факторингу № 2-09/18 від 17 вересня 2018 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал», завірену копію реєстру боржників, що є додатком № 1 до договору факторингу № 2-09/18 від 17 вересня 2018 року, завірену копію платіжного доручення № 40 від 31 серпня 2018 про сплату ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» грошових коштів у розмірі 2 500 000 грн, роздруковану з Єдиного державного реєстру судових рішень копію заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2012 року, роздруківку результатів пошуку виконавчих проваджень в автоматизованій системі виконавчого провадження.
 
Вказані вище документи є належними доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Варто зазначити, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Доводи касаційної скарги про те, що договір факторингу № 2-09/18 від                      17 вересня 2018 року, укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та                       ТОВ «Вердикт Капітал» з порушенням вимог чинного законодавства України, так як ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не мало право укладати договір факторингу, який належить до фінансових послуг, у зв`язку з чим цей договір не може впливати на права та обов`язки ОСОБА_1 , є необґрунтованими з огляду на наступне.
 
У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
 
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
 
Судами попередніх інстанцій не встановлено даних про те, що укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» договір факторингу                    № 2-09/18 від 17 вересня 2018 року у встановленому законом порядку визнаний недійсним. Тому цей договір в силу статті 204 ЦК України є правомірним.
 
Таким чином право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором                                   № CL-007/112/2007 від 03 липня 2007 року, яке виникло у нього на підставі договору факторингу № 2-09/18 від 17 вересня 2018 року, презюмується.
 
Доводи касаційної скарги скарги про те, що заяву про заміну сторони виконавчого провадження подано особою, яке не мала на це повноважень, оскільки ТОВ «Вердикт Капітал» не додало до заяви рішення колегіального органу про прийняття суми заборгованості за кредитним договором                            № CL-007/112/2007 від 03 липня 2007 року у розмірі 3 299 879 грн 79 коп., також є необґрунтованими.
 
Нормами ЦПК України не передбачено обов`язку юридичної особи при зверненні до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження надати рішення колегіального органу цієї юридичної особи про прийняття суми заборгованості за кредитним договором.
 
Водночас, судами попередніх інстанцій встановлено, що заяву про заміну сторони виконавчого провадження від імені ТОВ «Вердикт Капітал» подала        ОСОБА_4 на підставі довіреності, яка видана Генеральним директором                      ТОВ «Вердикт Капітал.
 
Вказана довіреність була чинна на момент подання заяви про заміну сторони виконавчого провадження, не була припинена та не містила обмежень на вчинення такої процесуальної дії як подання заяви про заміну сторони виконавчого провадження.
 
Тобто, заяву про заміну сторони виконавчого провадження подано повноважною особою відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 ЦПК України, якою передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.
 
Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі укладеного з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору факторингу № 2-09/18 від 17 вересня 2018 року набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту № CL-007/112/2007 від 03 липня 2007 року. 
 
Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним                     ОСОБА_1 у апеляційний скарзі, які обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвал, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу  необґрунтованою  та  відмовити  у  відкритті  касаційного  провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від                 17 вересня 2020 року слід відмовити з підстав, встановлених частиною четвертої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись частинами четвертою, п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У Х В А Л И В :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року в справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	В. С. Жданова  	
 	С. О. Карпенко  	
 	В. О. Кузнєцов