Постанова 
Іменем України 
 
04 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 161/20683/19 
провадження № 51-4340км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої  судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                                      ОСОБА_4 , 
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
особи, щодо якої закрито 
кримінальне провадження (відеоконференція)        ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 17 червня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019030010004190, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної  інстанцій обставини
ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що 02 листопада 2019 року, приблизно о 15.00 год, перебуваючи поряд із пішохідним переходом по пр. Соборності від ТЦ «Гостинець» до будівлі Луцького міського відділу реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області, що по пр. Соборності, 18 у м. Луцьку та зупинкою громадського транспорту, що є громадським місцем, діючи з прямим умислом, грубо порушуючи громадський порядок, ігноруючи встановлені у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, бажаючи возвеличитись за рахунок приниження іншої людини, використовуючи як малозначний привід для конфлікту той факт, що на його думку, потерпілий ОСОБА_7 як пішохід не надав йому перевагу в русі як водію автомобіля та демонструючи власну зверхність, усвідомлюючи, що його дії відбуваються в умовах очевидності для інших людей, а також протиправний характер своїх дій, які супроводжувались особливою зухвалістю, умисно наніс 2 удари кулаками у голову потерпілого ОСОБА_7 , від чого останній впав на землю. У подальшому, ОСОБА_7 намагався підвестися, а ОСОБА_6 , не припиняючи свої хуліганські дії, наніс близько 4 ударів руками в голову та грудну клітку потерпілого ОСОБА_7 , в результаті чого потерпілому було спричинено тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості.
Згідно з висновком судово-медичного експерта №848 від 19 листопада 2019 року подвійний перелом нижньої щелепи та вдавлений фрагментарний перелом зовнішньої стінки лобної пазухи справа з посттравматичним фронтитом, етмоідитом і гайморитом обох пазух відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; струс головного мозку – до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; синці та крововилив із ранкою слизової оболонки верхньої губи – до категорії легких тілесних ушкоджень.
Луцький міськрайонний суду Волинської області ухвалою від 02 квітня 2020 року задовольнив клопотання захисника та звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі ст. 45 КК України в зв`язку з дійовим каяттям і закрив кримінальне провадження щодо нього.
Волинський апеляційний суду ухвалою від 17 червня 2020 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Волинського апеляційного суду від 17 червня 2020 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вважає, що суд апеляційної інстанції, усупереч вимогам ст. 419 КПК України, залишаючи ухвалу суду першої інстанції без зміни, належним чином доводи скарги прокурора не перевірив і не вказав підстав, з яких визнав їх необґрунтованими. Зазначене призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Захисник ОСОБА_8 подав заперечення на касаційну скаргу прокурора, у якому вказує про законність і обґрунтованість судового рішення апеляційного суду, просив залишити подану касаційну скаргу без задоволення.
 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор в судовому засіданні не підтримала подану касаційну скаргу і просила залишити судове рішення без зміни.
ОСОБА_6 заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
За змістом статей 433, 438 КПК України, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України вбачається, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому   статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення – підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, наводяться докази, що спростовують її доводи. У цьому кримінальному провадженні зазначені вимоги закону апеляційним судом виконано.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, дослідивши обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_6 , дійшов висновку про можливість звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям.
Зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості, активно сприяв розкриттю злочину, щиро покаявся, повністю відшкодував завдану потерпілому шкоду. Крім цього, потерпілий не заперечував щодо звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України.
Прокурор, не погоджуючись із ухвалою Луцького міськрайоного суду Волинської області від 02 квітня 2020 року, подав апеляційну скаргу, в якій указував на відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України, оскільки в обвинувальному акті обставини, які пом`якшують покарання,  відсутні, а суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про щире каяття ОСОБА_6 та його активне сприяння розкриттю злочинів, що є обов`язковими умовами для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.
Спростовуючи ці доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначив, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів. Зокрема, в судовому засіданні ОСОБА_6   повністю визнав вину у вчиненні злочину, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому, що виразилось у повному відшкодуванні збитків потерпілому.
Оскільки інших доводів щодо незаконності оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга прокурора не містила, питання про дослідження будь-яких доказів не порушувалось, то, на думку колегії суддів касаційного суду, суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, обґрунтовано залишив її без задоволення, мотивувавши належним чином своє рішення та зазначивши підстави, з яких апеляційна скарга не може бути задоволена. 
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована і відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали апеляційного суду в межах доводів касаційної скарги прокурора, під час касаційного розгляду не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора не містить достатніх підстав для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду. 
Керуючись ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд,
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 17 червня 2020 року щодо  ОСОБА_6  залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                           ОСОБА_3