Дата документу 12.11.2020 Справа № 335/1201/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/1201/20                 Головуючий у 1 інстанції: Соболєва І.П.
 
Провадження № 22-ц/807/3187/20        Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2020 року                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2020 року про повернення уточненого позову у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації 1/2 вартості транспортного засобу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ сумісно нажитого майна подружжя. З урахуванням уточнень від 09.04.2020, просила суд:
1) визнати квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 53,19 кв. м, житловою площею 30,05 кв. м спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
2) розподілити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши позивачу з сумісно нажитого майна подружжя:
- 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 33,74 кв. м, житловою площею 17,25 кв. м;
- 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 53,19 кв. м, житловою площею 30,05 кв. м;
3) визнати за позивачем право власності на вказані частки у нерухомому майні; 
4) стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в сумі 341 769,50 грн., що становить вартість 1/2 частини автомобіля MAZDA моделі CX-5 2.L 6AT 2WD TOURING, 2019 року випуску, д.н.р НОМЕР_1 .

Ухвалою від 28.02.2020 судом першої інстанції було прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 09.04.2020.

15.05.2020 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до 
ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації 117 295,00 грн., а саме 1/2 вартості ТЗ 
марки HUNDAI моделі ELANTRA, 2011 року випуску.

15.06.2020 ухвалою суду прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом. Вимоги за зустрічним позовом об`єднані в одне провадження з первісним позовом.
25.08.2020 до суду від позивача за первісним позовом надійшла уточнена позовна заява до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В., у якій позивач, крім вимог, що викладені у первісно поданій позовній заяві, просить суд також:

- визнати недійсним договір дарування приміщення першого поверху /літ. А-5/ за адресою: АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який посвідчено 22.08.2019  приватним нотаріусом Коноваленко О.В.;
- розподілити вказаний об`єкт нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши їй 1/2 частину вказаного приміщення та визнати за нею право власності на це майно. 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2020 року уточнену позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В апеляційній скарзіОСОБА_1 вказує, що подана нею уточнена позовна заява цілком відповідає вимогам законодавства. Так, в уточненій позовній заяві фактично було збільшено позовні вимоги, оскільки до раніше заявленого спільного майна подружжя, яке позивач бажає розподілити між нею та її колишнім чоловіком, ОСОБА_1   був доданий ще один об`єкт нерухомості, а саме: приміщення першого поверху /літ.А-5/ за адресою АДРЕСА_4 . Право власності на вказане спірне приміщення виникло у відповідача ОСОБА_2 під час шлюбу. Вважає, що визначення ОСОБА_2 до розподілу ще одного об`єкт нерухомості не може кваліфікуватися як зміна предмета позову. Позивач тільки збільшила свої позовні вимоги до колишнього чоловіка відносно кола об`єктів нерухомості, які необхідно розділити як сумісно нажите майно подружжя, що, на думку апелянта, є збільшенням розміру позовних вимог

У відзиві відповідач заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки, на його думку, позивач, подавши уточнену позовну заяву, одночасно змінила і предмет спору, і підстави звернення за захистом порушеного права, а тому вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано повернув вказану уточнену позовну заяву позивачу.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, 
розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи уточнену позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановив, що у даному випадку існує одночасна зміна предмета й підстав позову, які відбулись з подачею позивачем відповідної уточненої заяви. 

Суд першої інстанції, відмовляючи у прийнятті уточненої позовної заяви ОСОБА_1 , мотивував своє рішення тим, що відповідно до положень ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог, але здійснене позивачем уточнення позовних вимог є фактично одночасною зміною і предмета, і підстав позову, зокрема, з огляду на те, що позов доповнено ще однією вимогою про визнання недійсним договору дарування, що суперечить ч. 3 ст. 49 ЦПК України. 

Колегія суддів дещо не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції.
Так, судом першої інстанції було встановлено, що в уточненій позовній заяві ОСОБА_1  просить суд визнати недійсним договір дарування у зв`язку з тим, що такий правочин (надання дозволу на його вчинення) було укладено під впливом тяжкої для неї обставини й на вкрай невигідних умовах (згідно зі ст. 233 ЦК України).Отже, підставами такої вимоги є тяжкі для позивача за первісним позовом обставини та факти його укладення на вкрай невигідних умовах. Тому суд вважав, що у цій ситуації позивач змінила як предмет позову, так і підстави позову, що забороняється ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 189 ЦПК України, одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.
Відповідно до положень ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.
Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстава позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до 
відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об`єктивуються у поданих доказах. 

Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Установлено, що первісною вимогою позивача було поділ спільного майна подруж-
жя як придбаного в період шлюбу та у фактичних шлюбних відносинах до його укладення.
При розгляді справ такої категорії суди мають максимально точно встановити обсяг майна подружжя та їх зобов`язань.

Вбачається, що уточнений позов містить вимоги про включення в поділ ще одного найменування майна - нежитлового приміщення, тобто фактично збільшує коло майна подружжя, що є саме збільшенням позовних вимог.

Включення ж до уточненого позову вимоги про визнання недійсним договору дарування, відповідно до якого спільне майно подружжя було відчужено іншій особі, але незаконно, як вважає позивач, є фактично способом захисту права на належне подружжю майна та метою його є ті ж обставини і вимоги - отримати половину цього майна у власність як спільно нажитого з колишнім чоловіком. 

Таким чином, суть позовних вимог - поділ спільного майна подружжя при цьому не змінюється, підстави - придбання майна під час шлюбу та фактичних шлюбних відносин не змінено, а нова вимога є похідною, оскільки обумовлена тим, що під час існування цивільної справи щодо поділу майна відповідач здійснив відчуження одного з об`єктів, які позивач визначає спільним майном та бажає отримати його частку. 

Відтак, колегія вважає, що суд помилково визнав, що уточненням позовних вимог було змінено підстави і предмет позову одночасно. 

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, а тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із направленням справи на продовження розгляду по суті. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2020 року у цій справі скасувати, справу повернути до місцевого суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова прийнята, складена та підписана 12 листопада 2020 року.

Головуючий:                                 Маловічко С.В.

Судді:                                 Гончар М.С.

                               Подліянова Г.С.