ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Головуючий суддя у першій інстанції : Лозовський О.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року	Львів	справа № 140/11480/20 пров. № А/857/12546/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Макарика В.Я., Матковської З.М.
за участю секретаря судового засідання:          Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецького Павла Сергійовича на рішення  Волинського окружного адміністративного суду  від 18 вересня 2020 року у справі № 140/11480/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецького Павла Сергійовича про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії, – 

ВСТАНОВИВ :

03.08.2020р. позивач ОСОБА_1  з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог звернувся в суд із позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецького П.С. про визнання протиправними та скасування:
-постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№ 62620498 від 20.07.2020р.; 
-постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП№62620498 від 20.07.2020р.;
-постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження  ВП62620498 від 20.07.2020р., 
-постанови про арешт коштів боржника ВП №62620498 від 20.07.2020р. 

Крім того, позивач просив суд, зобов`язання скасувати всі заходи примусового виконання виконавчого напису № 1178 від 19.05.2020р.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.09.2020р. позов задоволено. Суд визнав протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецького П.С. щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №62620498 від 20.07.2020р. щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. №1178 від 19.05.2020р.; постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП62620498 від 20.07.2020р., винесеної щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. №1178 від 19.05.2020р.; постанови про розмір мінімальних витрат ВП №62620498 від 20.07.2020р. щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. №1178 від 19.05.2020р.; постанови про арешт коштів боржника ВП №62620498 від 20.07.2020р..

Крім того, суд визнав протиправними та скасував: постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62620498 від 20.07.2020р.; постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП №62620498 від 20.07.2020р.; постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження  ВП 62620498 від 20.07.2020р.; постанову  про арешт коштів боржника ВП №62620498 від 20.07.2020р. 

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Русецький П.С. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.09.2020р. скасувати та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. 

Як видно з матеріалів справи, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Русенького П.С. знаходиться виконавче провадження №62620498 щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. №1178 від 19.05.2020р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Інвест Хаус» заборгованості за Кредитним договором №14.9/8/07-КМК від 30.11.2007р. в розмірі 110960,56 грн.

20.07.2020р. директор ТзОВ «ФК «Інвест Хаус» звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецького П.С. із заявою про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса.

Так, на підставі заяви про примусове виконання рішення 20.07.2020р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким П.С. постановою відкрито виконавче провадження ВП №62620498 щодо примусового виконання виконавчого напису №1178 від 19.05.2020р., який виданий приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення з боржника – ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Інвест Хаус» заборгованість у розмірі 110960,56 грн. (а. с. 96)

Крім того, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким П.С. у виконавчому провадженні ВП №62620498 винесено: 

-постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП№62620498 від 20.07.2020р.;
-постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження  ВП62620498 від 20.07.2020р., 
-постанову про арешт коштів боржника ВП №62620498 від 20.07.2020р. 

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановленні Законом України «Про виконавче провадження».

ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Так, ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені вимоги до виконавчого документу зокрема у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У ч.3 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Із змісту ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» видно, що виконавець, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа, виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст.27 цього Закону.

ч.3 ст.22 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що приватний виконавець має право розпочати здійснення діяльності з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

В п.4 ч.2 ст.23 вказаного Закону видно, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

ч.1 ст.25 вищевказаного Закону визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. ч.2 цієї ст. передбачено, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Як видно із даних Єдиного реєстру приватних виконавців України (https://erpv.minjust.gov.ua/#/search-private-performer) виконавчим округом Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 є м. Київ.

п.1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802; далі - Інструкція №512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно  п.3 розділу ІІІ Інструкції №512/5 заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа. У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

п. 4 розділу ІІІ Інструкції №512/5 визначено, що  виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених ч.4 ст.4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець, не пізніше наступного робочого дня, з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. (п. 5 Інструкції № 512/5).

Місце виконання рішення згідно з п.10 розділу III Інструкції №512/5 визначається відповідно до вимог, встановлених ст.24 Закону України «Про виконавче провадження».

ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Аналізуючи вищенаведені норми права колегія суддів зазначає, що є визначені вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому, згідно ч.3 ст.25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» якщо місце проживання, перебування боржника-фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджується відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Як видно із витягів з паспорта громадянина України та будинкової книги ОСОБА_1 з 27.02.1996р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана адреса щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 зазначена в Кредитному договорі №14.9/8/07-КМК від 30.11.2007р. та додаткових угод до цього договору, на підставі якого приватний нотаріус вчинив виконавчий напис №1178 від 19.05.2020р.

У виконавчому написі №1178 від 19.05.2020р. також зазначена дана адреса реєстрації боржника: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, жоден із доданих стягувачем документів не вказує на можливе місце проживання позивача саме в АДРЕСА_2 , що не спростував відповідач.

За приписами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої фізична особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої фізична особа проживає строком менше шести місяців на рік. Реєстрацією місця проживання або місця перебування фізичної особи є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестись офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. При цьому, підтвердженням реєстрації місця проживання або місця перебування фізичної особи є довідка, яка видається органом реєстрації. Також, відомості про місце проживання та місце перебування особи можуть вноситись до наступних документів: паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні.

Колегія суддів вважає, що зазначення у виконавчому написі однією з адрес реєстрації та фактичного проживання м. Київ, не підтверджує той факт, що місцем проживання/перебування позивача є саме місто Київ.

Отже, у разі пред`явлення виконавчого документа не за місцем реєстрації, вказаної у виконавчому документі, стягувачем до заяви мали бути приєднані підтверджуючі документи, що дають змогу достовірно встановити, що боржник проживає, перебуває за адресою, зазначеною стягувачем у заяві.

ч.5 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на момент відкриття виконавчого провадження №62620498 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Русецький П.С. не володів достовірною інформацією про фактичне проживання боржника за вказаною адресою у м. Києві.

Жодних доказів проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 , як у період укладення кредитного договору, видачі виконавчого напису нотаріусом, відкриття виконавчого провадження, так і на час розгляду справи у матеріалах справи не має. 

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки виконавчі документи прийняті приватним виконавцем до виконання не за місцем проживання боржника чи знаходження його майна, свідчить про ту обставину що останній діяв не у спосіб визначений Конституцією та законами України..

Разом з тим, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Так, 30.11.2007р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №14.9/8/07- КМК, згідно умов якого ОСОБА_1 наданий кредит в розмірі 20000,00 доларів СІІІА строком до 26.11.2010 зі сплатою 15% відсотків річних.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2011р., яке ухвалою апеляційного суду Волинської області від 31.08.2011р. залишено без змін,  стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (майновий поручитель) в солідарному порядку на користь ПАТ «Кредитпромбанк» 142 098,95 грн. за кредитним договором №14.9/8/07-КМК від 30.11.2007 року та з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (майновий поручитель) в солідарному порядку на користь ПАТ «Кредитпромбанк» 142   098,95 грн. за кредитним договором №14.9/8/07-КМК від 30.11.2007р. 

На виконання рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2011р. постановою заступника начальника ВДВС Нововолинського МУЮ Гальчика С.М. від 05.10.2011р. ВП №29082556 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Луцького міськрайонного суду, виданого 23.09.2011р. про стягнення з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором № 14.9/8/07-КМК від 30.11.2007р.

Постановою державного виконавця ВП №29082556 від 22.01.2014р. закінчено виконавче провадження за вищезазначеним виконавчим листом в зв`язку зі сплатою ОСОБА_3 (майновий поручитель) заборгованості за даним кредитним договором в повному обсязі.

Крім того, рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 25.02.2016р. у справі №165/1923/15-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 11.05.2016р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.04.2017р., відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 

ч.4 ст.78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 

Таким чином, колегія суддів вважає, що у даній справі відсутні підстави доказування наявності боргу, оскільки дані обставини встановлені у рішенні, яке набрало законної сили та не потребує додаткового доказування чи спростування у судовому порядку.

ч. 2 ст. 2КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В п.1 ч.2 ст.19 КАС України  визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на: спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Обов`язковою ознакою рішення, дії чи бездіяльності приватного виконавця, як правового акта індивідуальної дії є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності на правовий статус фізичної чи юридичної особи, зокрема обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов`язків. З огляду на те, що в правовому регулюванні приймає участь саме те рішення, яке безпосередньо порушує права та обов`язки позивача, то дії такого, які здійснюються у процедурі, яка передує прийняттю рішення не можуть  бути окремим предметом судового розгляду, так як такі дії не мають безпосереднього впливу на правовий статус особи, яка звернулась із позовом до суду за захистом свого порушеного права.  

Безпосередній вплив на обсяг прав, свобод та інтересів особи оскаржене рішення, яка приймається на підставі низки процесуальних дій.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що ефективним та достатнім способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача у даній справі є скасування оскаржених постанов приватного виконавця. 

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що в уточненій позовній заяві позивач вимог про визнання протиправними дій приватного виконавця Русецького П.С. щодо прийняття оспорюваних постанов не заявляв, на що суд першої інстанції не звернув уваги. (а.с. 35)

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Із змісту ч.4.ст. 318 КАС України видно, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов  вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову однак, допустив процесуальне порушення, що відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст.229, 243, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецького Павла Сергійовича задовольнити частково.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду  від 18 вересня 2020 року у справі № 140/11480/20 змінити.
Виключити другий абзац резолютивної частини рішення Волинського окружного адміністративного суду  від 18 вересня 2020 року у справі № 140/11480/20.
В решті рішення Волинського окружного адміністративного суду  від 18 вересня 2020 року у справі № 140/11480/20- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                          Н.В. Бруновська

Суддя                                                                                           В.Я. Макарик

Суддя                                                                                          З.М. Матковська

Постанова в повному обсязі складена 16.11.2020р.