ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/8906/15                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  22 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, Державної казначейської служби України, Головного управління ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів, 

ВСТАНОВИВ

Головне управління ДФС у м. Києві звернулося до суду із заявою про заміну сторони правонаступником, в якій просив замінити сторону - Головне управління ДФС у м. Києві на правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2020 року заяву задоволено.
Замінено первинного боржника, зазначеного у виконавчому листі Окружного адміністративного суду міста Києва, виданому 02.10.2020 у справі №826/8906/15, - Головне управління ДФС у м. Києві - на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві.
В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у м. Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні клопотання ГУ ДФС у м. Києві про заміну сторони по адміністративній справі №826/8906/15. 
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
У провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва перебувала справа №826/8906/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, Державної казначейської служби України, Головного управління ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 року у справі №826/8906/15, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2020 року, позовні вимоги було задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 15.04.2015 №355-0; зобов`язано Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві; стягнуто з Головного управління ДФС у м. Києві (код ЄДРПОУ 39439980, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2015 по 10.03.2020 у розмірі 195 102,40 грн., з вирахуванням розміру обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Окружним адміністративним судом міста Києва 02.10.2020 року видано виконавчі листи про стягнення з Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2015 по 10.03.2020 у розмірі 195 102,40 грн., з вирахуванням розміру обов`язкових платежів та про зобов`язання Державної фіскальної служби України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві.
Задовольняючи клопотання про заміну сторони правонаступником суд першої інстанції дійшов висновку про його обґрунтованість та наявність підстав задоволення останнього, оскільки Головне управління ДПС у м. Києві є правонаступником Головного управління ДФС у м. Києві в частині обов`язків, що виникли за рішенням суду від 16.03.2020  року справі №826/8906/15.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду попередньої інстанції виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою  статті 129-1 Конституції України  судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до частини першої  статті 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
За приписами  статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Процесуальне правонаступництво в розумінні  статті 52 КАС України  допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.
Питання правонаступництва в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) було предметом розгляду Верховним Судом, який у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову від 11.10.2019 року у справі № 812/1408/16, фактичні обставини у якій хоча і не є подібними, проте, безпосередній підхід до розуміння спірного у цій справі питання колегія суддів вважає застосовним до цієї справи.
Так, Верховний Суд у цій постанові здійснив системне тлумачення норм  Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження»  (далі - Закон № 1404-VIII) у взаємозв`язку зі статтями  52  і  379 КАС України  і сформулював висновок, відповідно до якого публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених  законом  випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.
Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.
Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.
Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.
При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.
У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача. Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.
У межах вирішення питання, яке є предметом розгляду в цій справі, для встановлення факту публічного правонаступництва визначальним є встановлення або припинення первісного суб`єкта - Головного управління ДФС у м. Києві, або перехід повністю чи частково його функцій (адміністративної компетенції) до Головного управління ДПС у м. Києві. Інакше відсутність підстав публічного правонаступництва доводить неможливість його здійснення.
Судом першої інстанції встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», було утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Новостворена Державна податкова служба України відповідно до вказаної постанови Уряду від 18.12.2018 №1200 є правонаступником прав та обов`язків Державної фіскальної служби України у відповідних сферах.
За змістом розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №682-р «Питання Державної податкової служби», Уряд погодився з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення ДПС України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 «Про затвердження Положення про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень ДФС України.
У подальшому Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», якою вирішено утворити Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як юридичну особу публічного права та територіальний орган Державної податкової служби України. Водночас Урядом вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби України, шляхом їх приєднання до відповідних органів ДПС. 
Зокрема, відповідно до п. 4 Постанови від 19.06.2019 №537, територіальні органи Державної податкової служби визначені правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.
Таким чином, за змістом зазначеної Постанови Уряду новостворені органи ДПС визначені правонаступниками відповідних територіальних органів ДФС.
Тобто, перехід функцій і повноважень від ДФС України до ДПС України відбувся.
Також судом встановлено, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 43141267) створено як юридичну особу, про що 30.07.2019 року внесено запис №10741020000086626.
Відтак, колегія суддів зазначає, що перехід функцій від Головного управління ДФС у м. Києві до Головного управління ДПС у м. Києві є фактом публічного правонаступництва, а Головне управління ДФС у м. Києві відповідає ознакам вибулої сторони виконавчого провадження.
Посилання скаржника на відсутність відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про фактичне припинення Головного управління ДФС у м. Києві як юридичної особи, колегія суддів відхиляє, оскільки це лише свідчить про відсутність підстав для правонаступництва в розумінні статті 104 Цивільного кодексу України. Проте, в даному випадку з дати початку виконання Головним управлінням ДПС у м. Києві функцій і повноважень Головного управління ДФС у м. Києві відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме нормами адміністративного права врегульовано умови та порядок передання адміністративної компетенції від Головного управління ДФС у м. Києві до Головного управління ДПС у м. Києві, а тому факт припинення (ліквідації) юридичної особи не є вирішальним.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №260/453/19.
Стосовно заявленої апелянтом вимоги про зупинення виконання оскаржуваної ухвали колегія суддів зазначає, що Кодексом адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не наділено такими повноваженнями.
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
За правилами  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанова складена в повному обсязі 22 грудня 2020 р.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

суддя                                        В.П.Мельничук

суддя                                        О.М.Оксененко