ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року

м. Київ
справа № 308/11036/16-а
провадження № К/9901/33299/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко  Н.В., суддів: Берназюка  Я.О., Желєзного І.В., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинення певних дій, за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів:           Онишкевича Т.В., Іщук Л.П., Обрізка І.М. від 29 січня 2018 року, 

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ужгородської міської ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинення певних дій, в якому, з урахуванням уточнень, просила:
- визнати нечинним та скасувати п. 7.94 рішення № 182 від 21 квітня 2016 року Ужгородської міської ради «Про надання та відмову у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким їй було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0180 га під закладом побутового обслуговування (швейна майстерня) по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від                     9 листопада 2017 року позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було задоволено.
Визнано протиправним та скасовано пункт 7.94 рішення № 182 Ужгородської міської ради від 21 квітня 2016 року «Про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким відмовлено у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0180 га під закладом побутового обслуговування (швейна майстерня) по АДРЕСА_1 .

3. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Земельний кодекс України визначає чіткий перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.
Оскаржуване рішення Ужгородської міської ради від 21 квітня 2016 року № 182, зокрема пункт 7.94, не відповідає положенням Земельного кодексу України, оскільки прийнято без його належного мотивування з посиланням на конкретні норми законів чи інших нормативно-правових актів, та не містить жодного формулювання.

4. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2018 року постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від                    9 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 відмовлено.

5. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на час прийняття Ужгородською міською радою оспорюваного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 рішення Ужгородської міської ради від 21 квітня 2016 року № 182 строк дії договору оренди нежитлового приміщення від 4 червня 2010 року між позивачем та Департаментом міського господарства Ради закінчився і не був продовжений, а отже позивачка перестала бути орендарем нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до частин 1, 3 статті 796 Цивільного кодексу України одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. 
Якщо наймодавець не є власником земельної ділянки, вважається, що власник земельної ділянки погоджується на надання наймачеві права користування земельною ділянкою, якщо інше не встановлено договором наймодавця з власником земельної ділянки.
Отже, право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля (споруда), нерозривно пов`язане із правом на користування самою будівлею (спорудою).
Відтак, з огляду на відсутність у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на час вирішення її заяви від 12 листопада 2015 року права на користування об`єктом комунальної власності по АДРЕСА_1 (літ. А площею 30,5 м2), місце розташування земельної ділянки, на яку претендувала позивач у вказаній заяві, не відповідало вимогам закону, а отже у ради були належні правові підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою. 
При цьому суд апеляційної інстанції, виходячи із принципу перевали суті над формою, вважав, що сам факт недостатнього обґрунтування пункту 7.94 рішення Ради № 182 від 21 квітня 2016 року не дає підстав для визнання його протиправним і скасування лише із цих підстав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, фізична особа-підприємець                                ОСОБА_1   звернулась із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2018 року та залишити в силі постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від                   9 листопада 2017 року. 

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 4 червня 2010 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1   (орендар) та Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (орендодавець) укладено договір № 930 оренди нежитлового приміщення будівлі літ. А за адресом: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,5 кв.м.
Згідно акту прийому-передачі від 4 червня 2010 року орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення літ. А, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 30,5 кв. м. для використання під майстерню.
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1   подано до Ужгородської міської ради заяву від 12 листопада 2015 року про надання дозволу на підготовку проекту відведення земельної ділянки та необхідні документи.
Рішенням Ужгородської міської ради «Про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» від 21 квітня 2016 року            № 182 (пункт 7.94)  позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0180 га під закладом побутового обслуговування (швейна майстерня) по АДРЕСА_1 .

8. Не погодившись з рішенням відповідача про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної, фізична особа-підприємець ОСОБА_1   звернулась до суду з позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

9. Касаційна скарга обґрунтована тим, що 4 червня 2010 року між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди нежитлового приміщення № 943/0.
У відповідності до пункту 3.1 договору строк дії договору встановлено з                                 4 червня 2010 року по 4 травня 2013 року.
Законом України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні» 15 грудня 2009 року № 1759-VI частину першу статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» доповнено реченням такого змісту «термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін».
Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення, змін до деяких Законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні» передбачено, що термін договорів оренди державного та комунального майна для суб`єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, слід вважати продовженим до п`яти років з дня укладання, якщо орендар не пропонує менший термін.
Отже, у відповідності до частини 2 статті 17 Закон України «Про оренду державного та комунального майна» дія договору продовжена на п`ять років до 4 квітня 2018 року, а тому, на момент прийняття Ужгородською міською радою рішення, договір був дійсний, і станом на 21 квітня 2016 року жодного рішення суду про дострокове розірвання договору оренди не існувало, як і не існували листа від імені Ужгородської міської ради з вимогою про дострокове припинення договору оренду будівлі.

10. Відзиву на касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2018 року Ужгородською міською радою не подано.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

11. Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. 

12. Відповідно до частин 1,  2, 3 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. 
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. 

13. Згідно із частинами 1, 3 статті 796 Цивільного кодексу України одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. 
Якщо наймодавець не є власником земельної ділянки, вважається, що власник земельної ділянки погоджується на надання наймачеві права користування земельною ділянкою, якщо інше не встановлено договором наймодавця з власником земельної ділянки. 

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

14. Аналіз норм Земельного кодексу України дає підстави для висновку про те, що громадяни та юридичні особи набувають права користування земельними ділянками із комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. 

15. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель комунальної власності звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, передають у користування такі земельні ділянки. 

16. Відповідний орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. 
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. 

17. Згідно приписів статті 796 Цивільного кодексу України право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля (споруда), нерозривно пов`язане із правом на користування самою будівлею (спорудою).

18. Як убачається з рішення Господарського суду Закарпатської області від                        18 липня 2016 року у справі № 907/401/16 строк дії договору оренди нежитлового приміщення від 4 червня 2010 року № 943/0, укладеного між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , припинено 4 квітня 2016 року.

19. Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

20. Оскільки строк дії договору оренди нежитлового приміщення від 4 червня 2010 року № 943/0, укладеного між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , припинено 4 квітня 2016 року, на час прийняття Ужгородською міською радою оскаржуваного рішення                      (21 квітня 2016 року), у позивача було відсутнє право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля (майстерня).

21. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на час вирішення заяви від 12 листопада 2015 року було відсутнє право на користування об`єктом комунальної власності по АДРЕСА_1 (літ. А площею 30,5 м2), отже, місце розташування земельної ділянки, на яку претендувала позивачка, не відповідало вимогам закону, а тому у відповідача були належні правові підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

22. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,  

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від               29 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та  оскарженню не підлягає.  
             
Суддя-доповідач          Н.В.  Коваленко
судді                                                                                                          Я.О.  Берназюк
                                                                                                              І.В.  Желєзний