ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6664/19  Номер провадження 22-ц/814/2075/20	Головуючий у 1-й інстанції Троцька А.І.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.
Суддів: Бондаревської С.М., Дряниці Ю.В.
Секретар Ткаченко Т.І.

За участю представника відповідача-прокурора Харенко В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження апеляційну скаргу Прокуратури Полтавської області
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2020 року (повний текст складено 23.07.2020 року)
по справі за позовом  ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що слідчим відділом прокуратури Полтавської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №42014170190000010, внесеного до ЄРДР 28.07.2014 року, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.365 КК України, за фактом знищення колишнім слідчим прокуратури Кобеляцького району Полтавської області ОСОБА_2 з матеріалів кримінальної справи №04580007 за обвинуваченням ОСОБА_1 його письмових показів від 13.05.2004 року та від 21.05.2004 року, які давалися в приміщенні Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області.
Зазначає, що, постановою старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області Горячуна О.О. від 30.08.2018 року було в черговий раз закрито кримінальне провадження №42014170190000010, внесене до ЄРДР 28.07.2014 року, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.365 КК України. 
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05 липня 2019 року у справі №554/8373/16-к скасовано постанову слідчого від 30.08.2018 року про закриття кримінального провадження як необґрунтовану, а матеріали справи направлено для продовження досудового розслідування. 
Вказує, що, на даний час досудове розслідування даного кримінального провадження триває, майже за п`ять років слідчим не проведено усього обсягу необхідних слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, не встановлені особи, причетні до вчинення злочинів, у зв`язку з чим жодній особі до цього часу не повідомлено про підозру, тобто органом досудового розслідування порушуються розумні строки розслідування кримінального провадження. Прокурори, які здійснюють процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні на недотримання розумних строків також належним чином не реагують. Відсутність на даний час іншого ефективного засобу юридичного захисту від порушення прав, інформації щодо ходу досудового розслідування у сукупності із перерахованими вище обставинами, спричинює йому значну моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та негативних переживаннях внаслідок порушення прав, яке триває вже на протязі 59 місяців, насторозі, тривозі, зниженому настрої, нервозності та дратівливості, що буде підтверджено показами свідків у судовому засіданні. 
Враховуючи наведене визначив розмір заподіяної йому моральної шкоди з урахуванням ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ч.1 ст.8 ЦК України та прохав стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 246207,00 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 15 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, задоволено частково.
Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 15 липня 2020 року судові витрати віднесено на рахунок держави.

З цим рішенням не погодилась Прокуратура Полтавської області, представник якої в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що, ухвали слідчого судді, якими скасовано постанови слідчого, підтверджують лише факт реалізації особою свого права на оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, яке передбачено кримінально-процесуальним законодавством, а не про завдання ОСОБА_1 моральної шкоди. Водночас, скасування судом процесуальних рішень у кримінальному провадженні за скаргою позивача, є достатньою сатисфакцією.
Зауважують, що при розгляді справи позивач повинен надати докази, які свідчать про протиправність дій слідчого або прокурора, наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та заподіяною шкодою, чого ОСОБА_1 вчинено не було, презумпція моральної шкоди до даних правовідносин не застосовується.
Вказують, що судом в оскаржуваному рішенні не наведено підстав, з яких виходив суд при визначенні розміру стягнутої моральної шкоди, в рішенні відсутні розрахунки з посиланням на докази у розумінні ст.ст.76-81 ЦПК України.
Також, апелянт вказує на безпідставне, на його думку, визначення місцевим судом факту довготривалості строків досудового розслідування, що належить до виключної компетенції прокурора.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 29 липня 2014 року за №42014170190000010 з правовою кваліфікацією ч.1 ст.365 КК України на підставі ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2014 року, внесені відомості за заявою ОСОБА_1 від 14.04.2014 року за фактом знищення його письмових показів від 13 травня 2004 року та від 21 травня 2004 року, які давалися ним під час досудового розслідування кримінальної справи №04580007 колишнім слідчим прокуратури Кобеляцького району ОСОБА_2 , що вбачається із копії витягу з ЄРДР (т.1, а.с.5).

       У подальшому, постановою старшого слідчого відділу прокуратури Полтавської області І.В. Безцінного від 29.09.2014 року закрито кримінальне провадження №42014170190000010, відомості про яке внесені до ЄРДР 28.07.2014 року за ч.1 ст.365 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях колишнього слідчого прокуратури Кобеляцького району Полтавської області ОСОБА_2 , колишнього начальника Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_3 , колишнього начальника ВКР Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення (т.1, а.с.62-64).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 18 березня 2016 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області Безцінного І.В. від 29 вересня 2014 року про закриття кримінального провадження №42014170190000010 (т.1, а.с.67-68).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 21 березня 2018 року ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого прокуратури Полтавської області від 16.12.2016 року про закриття кримінального провадження №42014170190000010, задоволено. Скасовано постанову старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області Безцінного І.В. від 16 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження №42014170190000010 та направлено матеріали для продовження досудового розслідування (т.1, а.с.72).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 про відвід старшого слідчого першого відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №42014170190000010, задоволено. Відведено старшого слідчого першого відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 від проведення досудового розслідування кримінального провадження №42014170190000010 (т.1, а.с.73).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 23 липня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Полтавської області, яка полягає у відмові в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій у кримінальному провадженні №42014170190000010, задоволено.
Зобов`язано прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 і слідчого в ОВС СВ прокуратури Полтавської області Безцінного І.В. вчинити певну дію - розглянути та прийняти процесуальні рішення за заявами від 19.04.2018р., 24.04.2018р., 10.05.2018р. про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №42014170190000010 у відповідності до вимог ст.220 КПК України (т.1, а.с.74).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 23 липня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Полтавської області, яка полягає у відмові в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій у кримінальному провадженні №42014170190000010, задоволено.
Зобов`язано слідчого в ОВС СВ прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 вчинити певну дію - розглянути подане 14.05.2018 року клопотання про проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій у кримінальному провадженні №42014170190000010 і прийняти процесуальне рішення, відповідно до вимог ст.220 КПК України (т.1, а.с.75).

Також, ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 23 липня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Полтавської області, яка полягає у відмові в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій у кримінальному провадженні №42014170190000010, задоволено.
Зобов`язано прокурора Полтавської області (слідчого, прокурора) вчинити певну дію, розглянути подане 21.05.2018 року клопотання про проведення слідчих (розшукових) і інших процесуальних дій у кримінальному провадженні №42014170190000010 та прийняти процесуальне рішення у відповідності до вимог ст.220 КПК України (т.1, а.с.76).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого в ОВС СВ прокуратури Полтавської області, яка полягає у відмові в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій у кримінальному провадженні №42014170190000010, задоволено.
Зобов`язано слідчого в ОВС СВ прокуратури Полтавської області вчинити певну дію - розглянути подане 10.05.2018 року клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №42014170190000010 і прийняти процесуальне рішення, відповідно до вимог ст. 220 КПК України (т.1, а.с.77).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Полтавської області, яка полягає у відмові у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №42014170190000010, задоволено.
Зобов`язано прокуратуру Полтавської області (слідчого, прокурора) вчинити певну дію - розглянути подане 21.05.2018 року клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №42014170190000010 і прийняти процесуальне рішення, відповідно до вимог ст. 220 КПК України (т.1, а.с.78-79).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 03 вересня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора прокуратури Полтавської області, яка полягає у відмові в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) і інших процесуальних дій у кримінальному провадженні №42014170190000010, задоволено.
Зобов`язано слідчого в ОВС СВ прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 та прокурора прокуратури Полтавської області вчинити певну дію - розглянути подані 23.04.2018 року та 07.05.2018 року клопотання про проведення слідчих (розшукових) і інших процесуальних дій у кримінальному провадженні за №42014170190000010, і прийняти процесуальне рішення у відповідності до вимог ст.220 КПК України (т.1, а.с.80-81).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокуратури Полтавської області, яка полягає у відмові у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №42014170190000010, задоволено.
Зобов`язано прокуратуру Полтавської області розглянути подану 19.04.2018 року ОСОБА_1 заяву про визнання потерпілим у кримінальному провадженні за №42014170190000010 і прийняти процесуальне рішення у відповідності до вимог ст.220 КПК України (т.1, а.с.82).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 05 липня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області Горячун О.О. від 30.08.2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №42014170190000010 від 28.07.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, скасовано (т.1, а.с.6).

Задовольняючи позовні вимоги частково місцевий суд виходив із того, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими, за доведеності незаконних дій та бездіяльності прокуратури Полтавської області, які виявилися у винесенні незаконних процесуальних рішень про закриття кримінального провадження, не вчиненні процесуальних дій у межах розслідування кримінального провадження, та наслідком таких дій та бездіяльності стало невиправдано тривале розслідування кримінального провадження, ініційованого за заявою позивача. Проте, визначений позивачем розмір грошового відшкодування такої шкоди є завищеним, а тому, виходячи із загальних засад розумності, справедливості та пропорційності та враховуючи тривалість провадження у справі про кримінальне правопорушення, на користь позивача визначено до стягнення 1000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Такі висновки суду першої інстанції в основному відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного. 

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Оскільки у цій справі йдеться про шкоду, спричинену неправомірними діями та бездіяльністю органу державної влади, що здійснює досудове розслідування, то, відповідно до положень частини шостої статті 1176 ЦК України, така шкода відшкодовується на загальних підставах.
       
Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи, відповідно, їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим, орган державної влади або орган місцевого самоврядування.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Так, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що тривале розслідування кримінального провадження №42014170190000010, неодноразові необґрунтовані рішення органів досудового розслідування та прокуратури про закриття кримінального провадження, відмови слідчих визнати позивача потерпілим та відмови провести ряд інших слідчих дій для встановлення істини у справі, поза розумним сумнівом, негативно впливають на моральний стан позивача, завдаючи йому моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ухвали, якими скасовано постанови слідчого судді, підтверджують лише факт реалізації особою свого права на оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, яке передбачено кримінально-процесуальним законодавством, а не про завдання ОСОБА_1 моральної шкоди, колегія суддів оцінює критично, оскільки наведеними вище ухвалами слідчих суддів установлено неодноразове протиправне закриття кримінального провадження №42014170190000010, та неналежний розгляд звернень, клопотань, заяв ОСОБА_1 , поданих ним в межах вказаного кримінального провадження, у зв`язку з чим за скаргами ОСОБА_7 , судом відповідні дії органів досудового розслідування та прокуратури були оцінені як бездіяльність та зобов`язано здійснити належний розгляд.
Відтак, оскільки такі порушення права позивача були неодноразовими, тривали в проміжок часу з 2014 року по 2019 рік (межі даного судового розгляду) то колегія суддів не вбачає підстав вважати, що скасування судом процесуальних рішень у кримінальному провадженні за скаргою позивача, є достатньою сатисфакцією.

Твердження апелянта про недоведеність протиправності дій слідчого або прокурора, наявності причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та заподіяною шкодою, суд апеляційної інстанції до уваги також не приймає, оскільки така протиправність дій встановлена наведеними вище ухвалами слідчих суддів, та саме факт необхідності неодноразового оскарження таких дій, доказування своєї правоти, і свідчить про наявність спричинення ОСОБА_8 моральних та душевних страждань та причинно-наслідкового зв`язку між цими протиправними діями органів державної влади та заподіяною шкодою.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 ЦПК України).

Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У постанові від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17, провадження №12-208 гс18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.
Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. The UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.
ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту узв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, ґарантованих статтею 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine) від 30 березня 2004 року, заява №66561/01). Cуд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення).

Так, за умови встановлення фактів, на які посилається позивач як на підставу позову, а саме на неефективність кримінального провадження, оскільки протягом 5 років після початку кримінального провадження винні у вчиненні кримінального порушення особи не притягнуті до кримінальної відповідальності, досудове розслідування кримінального провадження неодноразово безпідставно закривалось (відповідні постанови в подальшому були скасовані судом), окрім того, подані ОСОБА_1 , в межах кримінального провадження №42014170190000010, заяви не розглядались слідчим (прокурором), та така бездіяльність визнана судом, то надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю постійного звернення до органів досудового розслідування, прокуратури та суду і, як наслідок, неможливість довести законність вимог.
У постанові від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17, провадження №12-208 гс18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обгрунтує її розмір.
Висновок про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року, справа № 585/724/19, провадження № 61-18673св19.

Відтак, з урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду стосовно доведеності факту спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди саме у зв`язку з тривалістю досудового розслідування кримінального провадження №42014170190000010.
Твердження апелянта про те, що визначення довготривалості строків досудового розслідування належить до виключної компетенції прокурора, колегія суддів до уваги не приймає з урахуванням наведеного вище, зокрема, висновків Верховного Суду.
Окрім того, в ухвалі слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2018 року зазначено – «досудове розслідування даного кримінального провадження №42014170190000010 проводиться тривалий час, ….» (т.1, а.с.73).

З урахуванням положень ст.ст.1173,1174 ЦК України, частини шостої статті 1176 ЦК України та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, оскільки ефективне розслідування у розумні строки кримінального провадження №42014170190000010 має особливе значення для позивача, чого дотримано не було, факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 є безумовним та доводиться наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно роз`яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб..
Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Відповідно до п.п.3-5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Апеляційний суд, аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності та кожен окремо, прийшов до висновку, що, оскільки позивач неодноразово, протягом тривалого часу (близько п`яти років) звертався до суду зі скаргами на протиправність дій слідчого, прокурора, чим йому беззаперечно завдано моральної шкоди, то її розмір в сумі 1000,00 грн. який визначено до стягнення судом першої інстанції, є обґрунтованим та може вважатись таким, що визначений, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині також є необґрунтованими, та не заслуговують на увагу.
Визначаючи розмір також шкоди, місцевий суд виходив з визначених законом норм та роз`яснень, наведених у постановах пленуму, при цьому, вимог щодо надання розрахунку такої шкоди, в них не міститься.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують.

Разом із тим, при постановленні оскаржуваного рішення місцевий суд не врахував висновки, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження №12-110гс18), де вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Таким чином, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. 
Проте суд першої інстанції на це уваги не звернув, зазначивши в мотивувальній частині, що «…суд приходить до висновку, що моральна шкода підлягає стягненню саме за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейського служби України» (абз.48) та зробив помилковий висновок про стягнення коштів безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку. 
Враховуючи викладене з мотивувальної частини оскаржуваного рішення необхідно виключити наведений вище сорок восьмий абзац, та змінити резолютивну частину рішення в цій частині.

У відповідності до п.п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Прокуратури Полтавської області, - задовольнити частково.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 15 липня 2020 року, - змінити.
Виключити з мотивувальної частини рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2020 року сорок восьмий абзац, а саме: «Отже, суд приходить до висновку, що моральна шкода підлягає стягненню саме за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейського служби України».
Другий абзац резолютивної частини рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 15 липня 2020 року, викласти в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , грошові кошти у сумі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.), в рахунок відшкодування моральної шкоди».
В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 15 липня 2020 року, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ                                                        С.М. Бондаревська

Ю.В. Дряниця

Повний текст постанови виготовлено 23.12.2020 року.