ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" грудня 2020 р.           Справа№ 910/7215/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Кравчука Г.А. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області 
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2020
у справі №910/7215/20 (суддя Пінчук  В.І.)
за позовом Управління поліції охорони в Київській області
до Головного управління ДПС у Київській області 
про стягнення 27811,63 грн,    
УСТАНОВИВ:
У травні 2020 року  Управління поліції охорони в Київській області (далі  - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач) про стягнення 27811,63 грн заборгованості за договором про надання послуг від 13.05.2019 №68/19.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та Головним управлінням ДФС у Київській області був укладений договір про надання послуг від 13.05.2019 №68/19, згідно якого позивачем у період липня-грудня 2019 року були надані охоронні послуги на загальну суму 211966,60 грн, однак послуги за жовтень 2019 року в сумі 27811,63 грн не були оплачені. Постановами Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 та від 19.06.2019 №537 було утворено Державну податкову службу України та її територіальні органи, у тому числі  Головне управління ДПС у Київській області, та визначено, що вони є правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються, у відповідних сферах діяльності. 
Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що він не може бути належним відповідачем у даній справі, оскільки боржником у зобов`язанні є Головне управління ДФС у Київській області, яке перебуває у процедурі припинення, порядок стягнення  коштів з юридичної особо, яка перебуває в процедурі припинення, чітко регламентований Цивільним кодексом України (статті 104-112), тому позивач повинен звернутись саме до Головного управління ДФС у Київській області з позовом про визнання грошових вимог та зобов`язання ліквідаційної комісії включити вимоги до проміжного ліквідаційного балансу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13 серпня  2020 року позов задоволено.
З Головного управління ДПС у Київській області на користь Управління поліції охорони в Київській області стягнуто 27811 грн. 63 коп. боргу, 2102 грн. 00 коп. судового збору.  
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Головне управління ДПС у Київській області  подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки у відповідача відсутні договірні відносини із позивачем, Головне управління ДФС у Київській області перебуває у процедурі припинення, передача прав та обов`язків опосередковується складанням передавального акту, однак на даний час відповідний передавальний акт не сформовано та не передано до органу державної реєстрації, тому на даний час Головне управління ДПС у Київській області не є правонаступником Головного управління ДФС у Київській області за спірним договором про надання послуг охорони, а позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, передбачений відповідними нормами Цивільного Кодексу України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20 жовтня 2020 року поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 10 листопада 2020 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута  у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.
04 листопада 2020 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що у випадку публічного правонаступництва перехід таких прав та обов`язків оформлюється нормативним актом, якими у даному випадку є Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 та від 19.06.2019 №537, отже, Головне управління ДПС у Київській області є правонаступником Головного управління ДФС у Київській області за спірним договором та, відповідно, є належним відповідачем у даній справі.
Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
          Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2020, у зв`язку із перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді  Козир Т.П., суддів Кравчука Г.А., АгриковоїО.В.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи,  13 травня 2019 року між Управлінням поліції охорони в Київській області, як виконавцем, та Головним управлінням ДФС у Київський області, як замовником, був укладений договір про надання послуг №68/19 (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язався здійснювати охорону майна замовника  (за кодом ДК 021:2015 "79710000-4 охоронні послуги "), шляхом застосування заходів охорони, визначених цим договором, на об`єктах зазначених у додатку №1 до договору, а замовник зобов`язався оплачувати вказані послуги.
У додатку №1 до договору міститься перелік з 11 об`єктів: Баришівсько-Березанська ДПІ, Яготинська ДПІ, Миронівська ДПІ, Богуславська ДПІ, Таращанська ДПІ, Рокитнянська ДПІ, Ставищенська ДПІ, Тетерівська ДПІ, Ірпінська ДПІ, Обухівська ДПІ, Васильківська ДПІ.
Згідно п. 2.3 договору від періодом охорони майна на об`єкті, за цим договором, вважається час перебування об`єкта під охоронною виконавця, перебіг якого починається з моменту прийняття виконавцем об`єкта під охорону та завершується моментом зняття об`єкта з під охорони виконавця, здійснених у відповідності до інструкції з користування сигналізацією. 
Відповідно до п. 3.1 договору ціна договору становить 211966,60 грн. з ПДВ. 
Згідно з п.3.1 договору вартість послуг, що надаються протягом місяця, визначається як сума вартостей послуг з охорони, визначених у дислокаціях-розрахунках за відповідний місяць.
Приймання - передача послуг оформлюється шляхом підписання та скріплення печатками сторін акту приймання - передачі наданих послуг (п.3.4 договору ). 
          Оплата послуг з цим договором здійснюється замовником щомісячно до 15-го числа місяця, наступного за місяцем надання послуг, шляхом перерахування замовником грошових коштів у сумі місячної вартості послуг, визначеної у протоколі погодження договірної ціни, на поточний рахунок виконавця відкритий в установі банку (п. 3.5 договору ). 
На виконання умов договору позивачем у період з липня по грудень 2019 року було надано послуг охорони на загальну суму 211 966,60 грн, що підтверджується актами прийому-здачі виконаних робіт/послуг: за липень 2019  року на суму 72908,45 грн; за серпень року 2019 на суму 27811,83 грн.; за вересень 2019 року на суму 27811,63 грн; за жовтень 2019 року на суму 27811,63 грн; за листопад 2019 року на суму 27811,63 грн;  за грудень2019 року на суму 27811,63 грн. Акти підписані представниками виконавця та замовника, підписи яких скріплені печатками.
Однак, в порушення умов договору замовник надані позивачем послуги оплатив частково, сплативши грошові кошти лише в сумі 184154,97 грн, що підтверджується банківськими виписками. Зі змісту графи "призначення платежу" вбачається, що замовником були оплачені акти за липень, серпень, вересень, листопад та грудень 2019 року, а акт за жовтень 2019 року в сумі 27811,63 грн залишився не оплаченим. 
27 березня 2020 року позивач направив   Головному управлінню ДФС у Київський області претензію, у якій вимагав терміново погасити заборгованість в сумі 27811,63 грн. Претензія містить штамп про її отримання 31.03.2020 Головним управлінням ДПС у Київський області.
Оскільки вказана претензія залишилась без відповіді та виконання позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення заборгованості за договором. 
Відповідачем позивач визначив Головне управління ДПС у Київський області (ідентифікаційний код 43141377), а не замовника за договором - Головне управління ДФС у Київський області (ідентифікаційний код 39393260).
Обґрунтовуючи підстави визначення відповідачем саме Головного  управління ДПС у Київський області, позивач посилався на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 було вирішено утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.
Також вказаною постановою встановлено, що Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок). 
Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
У подальшому,  Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.201 №357 було вирішено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1. Реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2.
Визначити територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.
Згідно додатку 1 було утворено, у тому числі Головне управління ДПС у Київській області, а згідно додатку 2 Головне управління ДФС у Київській області реорганізується та приєднується до Головного управління ДПС у Київській області.
Розглянувши спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними і обґрунтованими. Доводи відповідача про необхідність позивачу звертатись до ліквідаційної комісії з позовом про визнання позовних вимог і  їх включення до проміжного ліквідаційного балансу, були відхилені судом першої інстанції  з посиланням на те, що Головне управління ДФС у Київській області було реорганізоване, а не ліквідоване, і відповідач є правонаступником прав і обов`язків реорганізованої юридичної особи.
Однак, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із вказаними висновками та вважає, що рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню, з огляду на наступне.
Так, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є  договори та інші правочини.
Права та обов`язки Управління поліції охорони в Київській області та Головного управління ДФС у Київський області виникли на підставі договору про надання послуг №68/19 від 13.05.2019, який за правовою природою є договором про надання послуг охорони.
Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, був чинним і обов`язковим для його сторін.
Згідно зі статтею 978 ЦК України за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охоронну діяльність" суб`єкт охоронної діяльності надає послуги з охорони на підставі договору, укладеного із замовником у письмовій формі відповідно до законодавства.  
Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.  Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно зі статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Умовами укладеного договору передбачено обов`язок замовника оплачувати надані позивачем послуги охорони до 15-го числа місяця, наступного за місяцем надання послуг. 
Положеннями статті  530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З матеріалів справи вбачається, що замовник за договором (Головне управління ДФС у Київський області) не сплатив вартість послуг, які були надані позивачем у жовтні 2019 року, і заборгованість за договором становить 27811,63 грн.
Однак, Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 було вирішено утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.
Згідно з пунктом 2 вказаної Постанови установлено, що Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.201 №357 було вирішено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1. Реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2.
Також визначено територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.
Згідно додатку 1 було утворено, у тому числі Головне управління ДПС у Київській області, а згідно додатку 2 Головне управління ДФС у Київській області реорганізується та приєднується до Головного управління ДПС у Київській області.
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч.1 ст. 80, ч.4 ст. 91 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Згідно зі статтею 106 ЦК України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.
Матеріалами справи підтверджується, що  замовник за договором (боржник за зобов`язаннями) -  Головне управління ДФС у Київській області  перебуває в стані припинення в результаті реорганізації шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Київській області.
У частині 2 статті 107 ЦК України унормовано, що в разі реорганізації юридичної особи шляхом приєднання складається передавальний акт, який має містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов`язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 № 910/23312/14).
Аналогічні дії зі складання передавального акту з огляду на зміст статті 107 ЦК України підлягають вчиненню у разі реорганізації юридичної особи шляхом злиття, перетворення.
Відповідно до частини 1, 5 статті 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України. Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
Згідно із частиною 8 статті 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" актом Кабінету Міністрів України про ліквідацію міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується.
Механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією центральних органів виконавчої влади та їхніх територіальних органів визначений Порядком здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 (далі - Порядок № 1074 від 20.10.2011).
За змістом пунктів 4, 5 Порядку № 1074 від 20.10.2011 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади. Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 1074 від 20.10.2011 права та обов`язки органів виконавчої влади переходять, зокрема, у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 1074 від 20.10.2011 майнові права та обов`язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом. 
За змістом частини 5 статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.
Згідно із пунктом 14 частини 3 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться, зокрема, такі відомості щодо юридичної особи: дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа та дані про юридичних осіб - правонаступників.
Відповідно до частини 7 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються (аналогічних висновків щодо моменту завершення приєднання юридичної особи дотримується Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 15.03.2018 у справі № 903/376/17).
Інститут правонаступництва органів державної влади різниться від інституту правонаступництва суб`єктів приватного права, оскільки є більш ширшим за змістом, включаючи в себе: правонаступництво в завданнях, функціях та повноваженнях як складових категорії компетенції органу виконавчої влади, а також щодо конкретних управлінських (організаційних) прав та обов`язків, які складають зміст відповідних правовідносин - тобто публічне правонаступництво за якого відбувається перехід владних прав та функції органу, що реорганізовується до органу, що створюється та правонаступництво в майнових приватних правовідносинах, у яких орган влади виступає як юридична особа приватного права.
У випадку публічного правонаступництва перехід таких прав та обов`язків оформлюється нормативним актом, тоді як правонаступництво в майнових приватних правовідносинах здійснюється на підставі передавального акту (частина 2 статті 107 ЦК України, пункт 7 Порядку № 1074 від 20.10.2011). При цьому юридична особа є припиненою з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 916/376/15-г від 09.09.2019 р.
Предметом розгляду даного спору є стягнення заборгованості за договором про надання послуг з охорони, тобто, за цивільним правочином, а тому правонаступництво  за цими правовідносинами має здійснюватись на підставі передавального акту.
Станом на час подання позовної заяви і розгляду справи судом першої інстанції, а також на час розгляду апеляційної скарги, Головне управління ДФС у Київський області (ідентифікаційний код 39393260) знаходиться в стані припинення, запис про припинення цієї юридичної особи до Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не внесено.
Також у матеріалах справи відсутні належні докази переходу майнових прав та обов`язків за спірним договором до Головного управління ДПС у Київський області (ідентифікаційний код 43141377), зокрема, передавальний акт, а тому позовні вимоги до відповідача не підлягають задоволенню.
Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Однак суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, не врахував наведені висновки Верховного Суду та не застосував до спірних правовідносин положення статті 107 ЦК України та Порядку №1074 від 20.10.2011, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, отже його рішення не можна визнати законним.
При цьому, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та, відповідно до принципу jura novit curia ("суд знає закони") визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору.
Частиною  1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема,  неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, у  тому числі, незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у позові.
У зв`язку із відмовою у позові судові витрати, відповідно до 129 ГПК України, покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області  задовольнити.
2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13 серпня 2020  року.
3. У  позові відмовити.
4. Стягнути з Управління поліції охорони в Київській області (01033, м.Київ, вул. Сім`ї Прахових, 8, ідентифікаційний код 40109063) на користь Головного управління ДПС у Київській області (03151, м.Київ, вул.Народного ополчення, 5А, ідентифікаційний код 43141377) - 3153,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
6. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.
7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 23.12.2020.

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                Г.А. Кравчук