ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року	Львів	Справа № 260/1885/20 пров. № А/857/12836/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Затолочного В.С., Мікули О.І. 
з участю секретаря судового засідання     Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду (суддя першої інстанції Калинич Я.М., м. Ужгород, повний текст складено 22.09.2020),

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просила изнати протиправним рішення відповідача від 19.02.2020 року щодо відмови у перерахунку та призначенні пенсії за втратою годувальника виходячи із розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час смерті годувальника судді у відставці ОСОБА_2 ; зобов`язати провести перерахунок та призначити виплату пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника виходячи з розміру довічного грошового утримання годувальника судді у відставці ОСОБА_2 .
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області  про визнання рішення протиправним і зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.
Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подала апеляційну скаргу. Вважає, таку ухвалу незаконною та просить її скасувати. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що 22 вересня 2020 року о 07:58 год, до початку робочого часу суду, представником позивача ОСОБА_3 із його електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційну електронну адресу секретаря судового засідання Попович М.М. ІНФОРМАЦІЯ_2 було надіслано дві заяви: від імені позивача та від імені представника позивача із проханням провести судове засідання, призначене на 22 вересня 2020 року, без їхньої участі. Дані заяви судом отримані, про що свідчить звіт оператора поштової скриньки «Gmail». Крім того, при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без розгляду суд не досліджував питання про можливість проведення судового засідання без участі позивача, крім з`ясування позиції представника відповідача, яка свою вимогу про неможливість проведення судового засідання без участі позивача не обгрунтувала.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом надіслання 12.11.2020 року повідомлень на електронні пошти зазначених учасників справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. У судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.
Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів. 
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що позивач, яка була належним чином повідомлена про дату час та місце судового розгляду, у судові засідання 01.09.2020 року та 22.09.2020 року повторно не прибула, причини неприбуття не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала. Також, суд зазначив, що неявка позивача перешкоджає розгляду справи. Відтак, наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання без поважних причин на підставі вимог пункту 4 частини 1 статті 240 КАС України.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Виходячи з правил, встановлених ч.5 ст.205 КАС України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи.  
Аналогічне положення закріплено також у п.4 ч.1 ст.240 КАС України, яким передбачено, що суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже, істотною умовою для ухвалення процесуального рішення про залишення позовної заяви без розгляду є повторне неприбуття, належним чином повідомленого позивача у судове засідання без поважних причин.
Неприбуття в судове засідання позивача належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, є повторним, коли ні позивач, ні його представник вдруге не прибули на розгляд справи, і в суду є достовірні дані (докази) про те, що обидва рази позивача належним чином повідомлено, а також сторонами не було заявлено підставне клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд такої без їх участі.
Згідно оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку із неявкою позивача без поважних причин у судові засідання, призначені на 01.09.2020 та 22.09.2020.
Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що 22 вересня 2020 року о 07:58 год, до початку робочого часу суду, представником позивача Жуківським М.М. із його електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційну електронну адресу секретаря судового засідання Попович М.М. ІНФОРМАЦІЯ_2 було надіслано дві заяви: від імені ОСОБА_1 та від імені представника позивача адвоката Жуківського М.М., із проханням провести судове засідання, призначене на 22 вересня 2020 року, без їхньої участі. Дані заяви судом отримані, про що свідчить звіт оператора поштової скриньки «Gmail», проте залишені поза увагою при постановленні оскарженої ухвали про залишення позовної заяви без розгляду.
Із матеріалів справи видно, що із вказаної службової електронної адреси секретаря судового засідання Попович М.М. ІНФОРМАЦІЯ_2 на електронну адресу представника позивача судом надсилалися повістки про виклик до суду, копії процесуальних документів по справі.  
Відтак, позивач та його представник, добросовісно користуючись своїми правами, передбаченими  Кодексом адміністративного судочинства    України, вжили всіх заходів щодо повідомлення суду першої інстанції про бажання проводити розгляд справи без їх участі.
Таким чином, з аналізу вказаних норм та обставин справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в даному випадку немає повторності неприбуття позивача чи його представника, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, призначеного на 01.09.2020 та 22.09.2020,   у зв`язку із чим залишення позову без розгляду не відповідає вимогам процесуального закону.
Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. 
Так, у справі Delcourt v. Belgium суд зазначив, що  «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення». 
У справі Bellet v. France суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, залишивши позовну заяву без розгляду, позбавив позивача можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушивши його право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, що гарантовано ст.5 КАС України.
З огляду на вищенаведене колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає, що належною вимогою апеляційної скарги слід вважати скасування ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Керуючись ст. 243, 308, 310, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №260/1885/20 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 04.12.2020.