ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Справа № 33/807/824/20 Головуючий в 1-й інстанції – Дараган Л.В.
Єдиний унікальний № 937/5233/20 Доповідач в 2-й інстанції – Фомін В.А.
Категорія - ст.124 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
04 грудня 2020 року                                                 м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення – ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Олексієнка М.М. на постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_1 та з клопотанням про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення,,
в с т а н о в и в:

постановою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року провадження по адміністративній справі відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Як зазначено в постанові, 20 березня 2020 року, приблизно о 09 годині 36 хвилин, ОСОБА_1 на перехресті вул. Черняховського та вул. Краснодарської в м. Києві керував автомобілем «RENAULT LOGAN», державний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», виїхав на перехрестя, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «GEELY», державний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, чим порушив п.п.2.3б, 16.11 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, які не спричинили розладу здоров`я і не можуть бути віднесені до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі адвокат Олексієнко М.М. вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що всупереч вимогам ст.280 КУпАП суддя при розгляді справи не з`ясував обставини, що підлягають з`ясуванню, а саме: не з`ясував чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні. Суддя фактично не з`ясував та не зазначив, які саме порушення Правил дорожнього руху України були вчинені ОСОБА_1 . Разом з цим, ОСОБА_1 не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, не переконався в безпечності свого маневру, створивши небезпеку для руху, внаслідок чого сталося зіткнення, тим самим порушив п.2.3б, 16.11 ПДР і створив небезпеку для руху та аварійну обстановку. Дані обставини підтверджуються схемою ДТП, розташуванням точки зіткнення на проїжджій частині, фотознімками з місця пригоди.
Звертає увагу суду, що закриття провадження по справі на підставі п.7 ч. 1 ст.247 КупАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підлягає під ознаками адміністративного правопорушення, оскільки для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі у зв`язку зі спливом цього строку необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, статтею 38 КупАП передбачені не строки розгляду справи про адміністративне правопорушення, а строки накладення адміністративного стягнення. Закриття справи у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи в суді строку накладення адміністративного стягнення передбачає встановлення винуватості особи у вчиненні правопорушення.
Також зазначає, що ОСОБА_2 не була присутня в судовому засіданні, суд першої інстанції не повідомляв її про день та час розгляду справи, про прийняте судом рішення їй стало відомо з єдиного реєстру судових рішень 30.10.2020 року, апеляційна скарга була подана 03.11.2020 року, а тому вважає строк на апеляційне оскарження постанови пропущеним з поважних причин.
На підставі викладеного, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову суду, постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та закрити провадження по справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник адвокат Олексієнко М.М. не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 , який не заперечував стосовно доводів та вимог апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не приймала участі при розгляді справи, не змогла реалізувати своє право надати суду пояснення, про прийняте судом рішення дізналась з єдиного реєстру судових рішень після 30.10.2020 року, апеляційна скарга була подана 03.11.2020 року, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права, доходить висновку, що наведені у клопотанні обставини можна визнати як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, та надати можливість ОСОБА_2 та її представнику скористатись своїми правами, а тому вказаний строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст.283 КупАП вбачається, що постанова суду має бути вмотивованою.

Закриваючи провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, суддя районного суду послався на те, що на момент розгляду справи закінчилися строки, встановлені ст.38 КУпАП.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки фактично не встановив, за яких обставин трапилась вищевказана дорожньо-транспортна пригода, не проаналізував докази у їх сукупності, та не дав їм належної оцінки.

Враховуючи викладене, вищевказана постанова суду першої інстанції, як така, що прийнята з порушенням вимог законодавства про адміністративні правопорушення, не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 21 вересня 2006 року у справі «Грабчук проти України» (Заява N 8599/02) (п.п.42, 43) наголошено, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною (див. Daktaras v. Lithuania, заява N 42095/98, п. 41, ECHR 2000-X; A.L. v. Germany, заява N 72758/01, п. 31, від 28 квітня 2005 року). Питання, чи порушує твердження посадової особи принцип презумпції невинуватості, має бути з`ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене. Межі п.2 ст.6 Конвенції не обмежуються порушенням кримінальної справи, а поширюються на судові рішення, прийняті після того, як переслідування було припинено (див. Nolkenbockhoff, цитоване вище, п.37; та Capeau, цитоване вище п.25) або після засудження (див., зокрема, Sekanina v. Austria, рішення від 25 серпня 1993, п. 30, Series A no. 266 А; та O. v. Norwau, заява N 29327/98, ECHR 2003-II) .
Від суду, таким чином, вимагається встановити, чи результат кримінального провадження проти заявниці у цій справі дозволяв сумніватись у невинуватості заявниці, хоча винуватість її доведено не було.

Отже, як випливає з наведених позицій ЄСПЛ, районний суд повинен був розглянути надані матеріали і вирішити питання щодо наявності (доведеності) чи відсутності (недоведеності) вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і лише після цього, знову ж таки при наявності на те підстав, закрити провадження у зв`язку із закінченням строків, передбачених КУпАП.

Оскаржуване судове рішення, вочевидь, носить характер правової невизначеності щодо подальших юридично-правових наслідків, у тому числі, і щодо наслідків для відшкодування майнової шкоди.

Згідно вимог ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, скасувати постанову та закрити провадження у справі; або скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Оскільки в апеляційній скарзі ставилось питання щодо встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, апеляційний суд скасовує постанову суду першої інстанції з прийняттям нової постанови.

Отже, за результатами розгляду судом апеляційної інстанції встановлено, що 20 березня 2020 року, приблизно о 09 годині 36 хвилин, ОСОБА_1 на перехресті вул. Черняховського та вул. Краснодарської в м. Києві керував автомобілем «RENAULT LOGAN», державний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», виїхав на перехрестя, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «GEELY», державний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, чим порушив п.п.2.3б, 16.11 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, які не спричинили розладу здоров`я і не можуть бути віднесені до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Як випливає з наданих суду матеріалів справи, 22 липня 2020 року інспектором поліції відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №064150 за ст.124 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 свою вину у вчиненні ДТП визнав та пояснив, що не врахував дорожньої обстановки, проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», виїхав на перехрестя, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «GEELY», який рухався по головній дорозі, чим порушив п.п.2.3б, 16.11 ПДР України.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи, останній не заперечував, що проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», виїхав на перехрестя, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «GEELY», який рухався по головній дорозі.

Перевіривши пояснення водія ОСОБА_1 у сукупності з іншими матеріалами справи, вважаю, що обставини зазначені ОСОБА_1 , у тому числі місце зіткнення транспортних засобів, їх пошкодження, об`єктивно підтверджуються схемою місця ДТП та протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с.16, 17-20).

Наявні у справі докази у їх сукупності, свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, тобто вказують на порушення п.п.2.3б, 16.11 ПДР України та кваліфікацію його дій відповідно до ст.124 КУпАП, у якому з поміж іншого зазначено, що 20 березня 2020 року, приблизно о 09 годині 36 хвилин, ОСОБА_1 на перехресті вул. Черняховського та вул. Краснодарської в м. Києві керував автомобілем «RENAULT LOGAN», державний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», виїхав на перехрестя, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «GEELY», державний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі.

Вищевказаний доказ свідчить про невідповідність дій водія ОСОБА_1 п.2.3б ПДР України, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а також п.16.11 ПДР України, відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що в діях водія ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме порушення п.п.2.3б, 16.11 Правил дорожнього руху України, що безумовно свідчить про наявність вини останнього у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Оскільки на момент розгляду справи закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст.38 КУпАП, суд першої інстанції обґрунтовано та з дотриманням вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП закрив провадження в справі, оскільки днем вчинення вказаного правопорушення є 20 березня 2020 року

Разом з цим, закриваючи провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, суддя не вирішив питання визнання вини особи.

Вказівка законодавця у п.7 ст.247 КУпАП «на момент розгляду справи» означає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, якщо на початок розгляду справи закінчилися строки, встановлені ст.38 КУпАП. Однак, сам розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст.38 КУпАП, а передбачений ст.277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений інспектором поліції 20 березня 2020 року (а.с.4), тобто на момент розгляду справи апеляційним судом сплив строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП.

Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Оскільки на час розгляду справи апеляційним судом вказані строки закінчились, провадження в справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

поновити адвокату Олексієнку М.М. строк на апеляційне оскарження постанови судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року.

Апеляційну скаргу адвоката Олексієнка М.М. задовольнити.

Постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року, якою провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, скасувати.

Постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На підставі ст.38, п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду В.А. Фомін
Дата документу  Справа № 937/5233/20